Hej och välkommen till min resa podden ifrån nysnö där vi följer
människors psykederiska upplevelser från antingen från
start till slut eller om det är flera resor som händer under
under en lång tid i livet. Så kanske vi följer liksom någon
sorts övergripande progression eller vad som händer?
Det här kan ha tagit. Plats på våra egna
retreatprogram som vi gör i Holland med svenska psykologer
med svenska grupper eller så kanske de tagit plats någon
annanstans, ute i världen. Men just idag så skulle jag
vilja säga hej till till Anders som jag tror har bestämt varit
på just precis ett nysnö ritprogram.
Hallå hallå. Ja men hej Peder jo, det stämmer
att jag har varit på. Retreat i Holland inte bara en
gång, utan tre gånger. Jag är 60 plus var det jag har
två barn har separerat för några år sedan.
Högskoleutbildning. Jag har sedan nionde klass haft
svårigheter med att prata inför grupper.
Och under åren så har jag gått hos olika psykologer, inklusive
psykologer med KBKBT inriktning och där har det inte hjälpt
någonting för mig på de här besvären.
Det har varit kanske lite allmänt nyttigt, men inte på det
här. Besvären kan vara sommaren så
var jag på retreat med nysnö i Holland.
Och bostäder med ett retrie till våras och ett i somras.
Och nu så skulle jag vilja säga att jag är fri från mina besvär
jag. Tänker att vi ska börja lite
längre vaken då och börja nysta lite grann.
Vem vem vem den här Anders som hittade hit var tror du att vi
ska börja den? Nystningen.
När jag var ja, hur gammal är man när han går i nionde klass?
Ja, när jag gick in nionde klass i varje fall och skulle läsa
högt på en engelsk lektion och helt plötsligt så jag har alltid
tyckt om att att att prata och och och så, men helt plötsligt
så började rösten bara bryta ihop.
Ja, det fungerar var det inte, men sedan så kom sommaren och.
Började på gymnasiet och på lite olika sätt eller med lite.
Olika lösningar så. Gick jag igenom gymnasiet?
Jag kom till fjärde året och då hoppade jag av och gjorde ett
studiobehåll och sedan för det kändes för tungt.
Efter ett års studieuppehåll så har jag på en högskoleutbildning
och genomförde den. Men hela tiden med de här
besvären, som. Ja, vad ska man säga?
Komplicerade min. Tillvaro och gjorde att jag inte
kunde vara den personen som jag ville vara.
Hur hur yttrar sig det här utanför de situationerna, för
jag tänker att det det känns som en sak som spiller över.
Det var ganska vardagliga situationer att dricka kaffe på
den tiden för massa år sedan. Så drack man kaffe i
kaffekoppar, inte muggan som man gör gör nu som är enklare och
dricka kaffe det kunde vara. Riktigt riktigt svårt även äta.
Inte alltså inte bara äta soppa utan äta annat vanlig mat kunde
också vara svårt ihop med andra eller har varit svårt under
åren. Och det är ju liksom någon
låsning. Ja, för jag kan se en.
Plan skillnad mellan att. Vara hemma hos någon annan äta
eller äta på restaurang och äta på restaurang inga problem men.
Spänningar i samband eller i anslutning till att äta hemma
hos någon annan. Har du något exempel på vad,
vad, vad händer då? Händerna börjar dörra när jag
ska vara gaffin till honom eller kaffekoppen.
Och. Samtidigt så låser sig hjälp.
Hjärnan eller? Ja, jag blir liksom hel
fokuserad på det här, så jag kan inte tänka några vanliga tankar
utan jag är helt fokuserad på att äta.
Och nu efteråt, så har jag gjort det i.
Vid sidan, eller ja inte då i samband med ny snö aktiviteter
utan andra aktiviteter. Och det fungerar.
Jag försöker sätta mig in i i situationen och.
Finns det någonting som har att göra med att vara betraktad?
Eller vad i vad består låsningen, tror du?
Ja definitivt att vara betraktad och inte vara säker på att
kunna. Genomföra det har.
Jag har väl tidigare varit mera väldigt åt att.
Ja, vad ska man säga visa att jag kan.
Och och det här kunde jag inte och då blev det stress i
huvudet. Och och det slår ju givetvis då
också med de här svårigheterna så har det slagit på sociala
kontakter. Det har inte bara flutit på,
utan det har varit. Ja jobbigheter och jag har sagt
att jag har haft ett kontrollbehov.
Men här sedermera kommit fram till att det är snarare ett
planeringsbehov. En att planera får inte hamna i
de här svårigheterna som jag tycker är har varit jobbiga.
Så då är du ändå en en man i sextioårsåldern som som på något
vis får nys om om det här fältet med?
Vilken blick möter du det? Vad har du?
Vad har du för initial reaktion på på psykedelika?
Initialt ingen jag kände inte till någonting om det
egentligen. Och annat annat multi sa hur
ordet, men inga kunskap. Har inte tagit.
Provat på narkotika och jag har inte varit nyfiken på det och är
inte nyfiken på det, förutom då att det har tagit eller tagit
psyke delika och jag tror att jag var ute på internet och och
på ett par år sedan såg någonting nere i Schweiz.
Men ja åt sidan ganska snabbt, men sedan så kom det.
Kom jag på något sätt och vis kontakt med med ny snö.
Jag vet inte riktigt hur det gick till, men jag kanske satt
och och och surfade och helt plötsligt dök det upp.
Men det var ingen inget medvetet sökande i alla fall och så var
det ett information. Smöte digitalt informationsmöte
som jag lyssnade på. Och jag kände ganska på direkten
att ja, det här är någonting för mig.
Det här blir jag nyfiken på. Det låter bra.
Spännande och då var det egentligen inte för att bli
besvär mina besvär för att det trodde jag kanske inte skulle
hjälpa eller någonting skulle kunna hjälpa jag åt i olika
terapier, men jag hela tiden inte ligger intellektualiserat
så att det har inte hjälpt i varje fall.
Det har inte hjälpt mig. Men jag upplever mig i grund och
botten rätt väldigt helt, men jag upplever mig att jag är
nyfiken person och jag tänkte det här att jag har lagt band på
den här nyfikenheten nu i jättemånga år och det här med.
Psykedelika då? Ja det tänkte jag.
Det kan nog vara skaka om i mitt huvud.
De här invanda tankebanorna. Släppte om och hitta nya vägar
att tänka och framförallt släpp fram nyfikenhet och också
glädje. Och.
Jag kände redan. Efter anmälan att jag startade
en en process startade in i mitt huvud med att jag tänker att
ändrades lite grann. Så småningom, så blev det ju
dags för att resan ner till Holland och.
Det visade sig att det var så på lunch allra första dagen.
När vi kom nu var jag mitt upp i det hela alltet.
Vi var en grupp människor som hade varit väldigt öppna mot
varandra inför eller under zoom mötena och.
Ja. På något sätt och samtidigt var
det liksom inte så strukturerat utan man kunde sitta in och äta
vid bord. Ja, fint väder så man kunde gå
ut och sätta sig i trädgården och äta.
Och ja, det var liksom inte. Ja, det var inte strukturerat
eller liksom? Att så här måste det vara och nu
sitter vi precis alla här och så äter vi och och så utan det var
det var. Det var fritt.
Så att ja. Jag bet ihop och.
Och åt den här soppan och på samma sätt som med att tala
inför gruppen inledningsvis så kändes det tufft, men jag kände
ju hur det släppte och det här var inte sista gången i vårt
soppa i arv och heller utan det blev fler gånger och det släppte
mer och mer och mer för varje gång så.
Och sedan ganska direkt efter lunch så var det den första
sektionen. Med filosobin.
Och då den här första dagen så är det en ganska eller är det en
låg dos? Den provar på dos och jag tog
det här eller vi sats. Tolv stycken deltagare i ett rum
lyssnar på musik. Hon satt och tog hade svamp och
kändis ju. Jag har väldigt dåligt koll på
tids. Jag har väldigt dålig
tidsuppfattning om vad säger händer man?
Man säger att det tar en halvtimme innan det börjar
kännas en effekt. Och jag kände en effekt kom, men
jag släppte inte taget och det var någonting som hade sagts på
zoom mötena att våga släppa taget.
Våga släpp taget och det här ringde ju mina öron.
Men illamående. Väldigt närvarande koll på vad
som hände i rummet och och så vidare, men.
Efter ett tag så kände jag liksom att nu provar jag och
släpper taget. Och jag bara försvann bort.
I någon någonting? Jag vet inte riktigt vad.
Jag visste inte var jag var någonstans.
Jag försökte tänka efter var kommer du ifrån?
Nej, det kunde jag inte. Nej, det blir jag inte riktigt
klok på. Det jag var medveten a eller det
jag hade som en fast grej. Det var.
Flygplatsen i Köpenhamn, där jag hade mellanlandat.
Där visste jag att det hade varit.
För övrigt, så var det ganska diffust.
Livet. Ja fortfarande såg jag liksom
rummet, men liksom jag jag, ja, jag var ute och flög.
Och så. Eller bort tills det var
sanktionen avslutades och då fick man höra talas om varan
från alla andra. Vilka stora upplevelser de hade
haft med och mött. Gjort att man gamla oförrätter?
Barndomsminnen etcetera etcetera.
Och ja ja, jag kan bara säga att jag har varit ute och flugit har
inte haft några stora tankar och några stora upplevelser.
Hemma lite besviken på det kanske, men OK, tänkte jag så är
det och dag tre när den kraftigare dos så upprepades det
här. Jag försvann bort men inte lika
kraftigt som första dagen. Tyckte att det var väldigt
roligt att att dansa till musiken som spelades dans.
Dansade inte ihop på jättemånga år.
Men det var en skön känsla. Och så småningom så tog även den
sanktionen slut. Och likadant nu den här gången
att alla andra berättade om sina stora upplevelser, och jag kunde
bara säga att ja, jag har jag har tyckt att det var ett
jävligt härligt, men jag har inte tänkt någon stora tankar.
Och med den känslan. Lämnade jag Holland och det var
alltså en stor liksom undran. Vad har det här gett för
någonting? Vad är det?
Kan det här ha gett mig någonting?
Ja OK, ja jag vet inte, tänkte. Jag hade frågan ta sin tid och
då efteråt så ska man integrera det man har upplevt i Holland
och jag tycker jag har den svåraste punkten egentligen.
Hur fasen gör de alla man integrerar speci.
Ellt om man tar upplevt. Någonting.
Stort, men jag tänkte att det får väl jag får ta det lugnt och
försöka njuta och slappna av och jag tycker att det är skönt helt
enkelt. Och uppenbarligen så hände det
någonting för att jag kände att jag läser.
En kurs i spanska och jag har absolut inte gillat lärosalar,
men jag kände hur jag. Mer och mer eller hur jag kunde
slappna av. I salen på ett annat sätt än vad
jag hade gjort tidigare. Där kanske främsta grejen jag
kände. Det var att den här nyfikenheten
jag hade efterfrågat den kom jag.
Blev helt enkelt mer nyfiken glädje och och så.
Så att jag kan ju konstatera att någonting hade hänt, men varför
och hur och så det vet jag ju fortfarande inte.
Det blir spontant nyfiken på en en väldigt central del både av
de här inledande zoomträffarna och även på plats i Holland är
ju är ju att man man delar, man är med om eller och.
Det, det undrar jag ju då, hur hur gick det givet?
Den här svårigheten. Det det började väl på zoom
möten hade lite med pollsen gick upp på.
Hanklade var låsta. Men successivt i och med att jag
var som du säger, det är väldigt mycket delningar.
Så gick det. Bättre och bättre och men
fortfarande med en anspänning och och sitta och vänta i.
Och när det är 15 personer som ska det ska gå runt och man
kanske är 10:e person och sitta och och vänta att ja nu blir det
min nästa gång här i min tur. Det är jobbigt.
Men samtidigt så var det var liksom inte den här
klassrumskänslan utan tack vare eller med öppenheten som var så
gick det bra och det gick bättre och bättre för att till slut gå
riktigt bra. Nu var det ju öppen med gruppen
om att det här var en en svårighet du ville jobba med.
Det var jag och det det avdramatiserar det ju säkert
mycket för mig. Att, det hade inte varit någon
katastrof om det inte hade fungerat.
Föreställer mig, jag har ju varit i i de här situationerna
också på på zoom och på plats så klart och har.
Jag har så lätt att föreställa mig att att gruppen sluter upp.
Jag blir väldigt supportiv. Jag kan ju säga som så att.
Gruppen spelar för mig, jag, jag ogillade ju det här initialt,
att det skulle vara att det var en sån här stor grupp.
Det vill jag inte alls vara med om.
Men gruppen blev ju jätteviktig. Självklart, svampen är är en
viktig del i det hela, men absolut inte den enda.
Viktiga saker. All right, du kommer kommer hem
och vilka förändringar märker du i vardagen efteråt?
Ja, men det är mycket det finns i sociala kontakter så känner
jag att det fungerar att det har skett en ändring.
Jag blir lite mer. Rörlig i i mina tankebanor.
Jag kan liksom påtagligt känna att att och att det hjälper i
att det har hänt någonting i sociala situationer jag kan.
Det är ju lite mer subtilt man man.
Jag känner att det har hänt händer någonting i hur jag
tänker. I och med att jag kanske är
beroende på att jag inte gjorde upp med någonting specifikt ner
i Holland så byggs det här uppåt sakteliga händer det saker?
Ja, det händer liksom inte och det det händer för mig då.
Det händer inte över en natt utan dag för dag, så läggs det
lite till lite. Vi ska på lite och nästan
avbyggelse på ytterligare lite och så håller det på.
Då är jag också nyfiken på eftersom du ändå valde att att
åka igen efter ett halvår så där hade du någon tydligare bild då
vad du ville jobba med eller jag menar då är du lite bekväm i i
formatet? Jag sa att dess hade jag sagt
till mig själv att tänk inte på och på nytt utan bearbeta det
här första ritliten. Det här första rätt liten, men
framåt årsskiftet är någonting så dök det upp en känsla att ja,
men jag vill nog. Jag kallar det att jag ville
boosta effekten. Då visste jag ju så mycket mera
än vad jag visste första gången. Samtidigt så hade jag ju fått
höra att. Yes nu har det varit nere i
Holland en gång. Man tror inte att gång nummer
två blir lik den första. Det är det enda det det var det
enda liksom beskedligt. Jag fick liksom att.
Det kommer hända något nytt eller du kommer uppleva det här
på nytt sätt. Men jag var ju.
Jag visste nog om miljön där nere och och jag.
Jag visste ju mycket så att det var ju lättare att vara mig
själv så att säga ja, jag hade eller jag visste ju rutinerna
och och sedan vad som skulle hända precis i mitt huvud eller
med andra och hur vi skulle påverka varandra.
Det gick inte att säga. Dag ett kap med.
År nio en ingång stos. Och jag hade ju minne ifrån
första gången eller de första gången som är.
Som är en stark upplevelse och så tyckte jag att det blev ju
mycket mer avslappnad, liksom så att det här blir fint.
Vänta med 1000. Det jag kommer inte igenom jag
låg i ett par timmar på madrassen och tyckte bara det
var tråkigt och och och jag försökte att kämpa och släppa
taget. Men det fanns liksom inga
möjligheter att göra. Jag kände det.
Det var inga. Jag kände mig inte glad efteråt,
utan ingenting hade hänt. Det var ju bara negativt.
Och på samtalet dagen efter med en facilator som man har.
Så sa hon till mig att? Du får bestämma nu om du vill
komma igenom om det ska hända någonting stort på dig att även
om det blir en kraftigare dos dag tre så kommer du kunna stå
emot den om du inte har bestämt dig.
I förväg för att du ska släppa taget?
Ja tänkte jag det ja, men det det det var till mig man riktigt
hur jag ska göra, men OK yes. Jag ska tänka på det och jag ska
komma fram till att jag ska släppa taget och sedan så går
hon med också en utmaning och det var att jag skulle hålla ett
tal på. Eldsceremonin, som skulle vara
på kvällen. Dag två då?
En sak att ta de här delningssamtalen men ställa sig
uppehålla ett tal. Ja, men OK, jag antar
utmaningen. Och jag ska.
Gå in i mitt huvud att jag ska släppa taget och vad händer på
kvällen håller jag. Ett tal och dagen efter så?
Fortfarande. Inga stora tankar jag var
väldigt glad. Tyckte det var superhärligt att
att att dansa det som vi hade blivit.
Hjälpte att få kontakt med på första retriten och och det var
bara så härligt och. Och röra sig så.
Ånio, så undrade jag. Vad har?
Jag var glad att jag har kommit igenom, men samtidigt så undrar
jag fortfarande, vad har det gett för någonting nu då?
Men sedan så har det. Fortsatte, jag antagit eller
liksom utmanat mig själv. Jag har på försommaren så har
jag ställt mig upp planerat i i sedan förväg, men på en fest.
Med 100 personer och håll hållit tal.
Nu i höst så har jag gått i en teaterkurs.
Och båda de här sakerna. Det har varit otänkbara innan
det första för mig att göra innan det första retreaten.
Och de här retritaren så har det släppts loss krafter inom mig
själv. Som.
Inte har släppts loss. Tidigare allmänt sett en.
Kalla det en uppmuntran och att röra sig framåt, men inte en
massa förhållningsorder att den måste ske på det och det och det
sättet utan väldigt fritt. Och det tror jag har hjälpt mig
väldigt mycket. Kanske inte hjälper alla eller
mig har hjälpt och sedan de hjälper hur det är på andra det.
Är det en annan sak? Men men att det det har hjälpt
och. Och och plocka fram.
Är inre kraften hos mig och det känns jätteskönt.
Nu, sedan har jag varit bosatt ytterligare en.
Gång i. På sent sommaren.
Ja, nu nu nu känner jag att nu har jag.
Nu har jag boostat färdigt. Jag har försökt så här efteråt
så har försökt frammana de här tankarna som har haft under alla
år. Och de här tankemönserna.
Jag hittade inte tillbaks till dem, det gör egentligen klart
för. Det känns för mig som pratar med
många personer som går igenom såna här saker att man man har
liksom lite olika nycklar för att för att komma någonstans.
Någon kan behöva deala med trauma eller någon relation
eller eller sin självbild, liksom olika saker som är som
kommer upp. Men tror ni nyfikenhet och
liksom glädje kan vara en del av av vägen för dig?
Att du att du provar på teater och?
Den den sidan är ju. Ja precis och som du sa?
Jag har ju utmanat mig själv för att.
Både för att jag har utmanat mig utmaning som sådan, men man har
ju också varit nyfiken på. Och vad leder det här?
Kan jag det här klarar jag det här så att på det sättet har har
ju nyfiken nyfikenheten då om man tar den varit en.
Ja väg framåt att den har har bott mig och.
Öppna på nya saker. Nu när du varit varit på din
sista. Kan du?
Kan du se någon? Någon någon orsak?
Vad var det som hände den där dagen i nian?
Vad var det tappade du självkänsla?
Jag menar, någonting måste ju ha hänt.
Någonting måste ha hänt. Ja, men jag tror jag vet inte.
Jag har förslutat dig på det under alla år, men jag är inte
lyckats så jag har inte lyckats nu heller, men men jag tror inte
att det var något specifikt som hände just den här dagen utan
det hade byggt upp under. Ja en lång period månader,
halvår år. Jag vet inte.
Nej, så jag kan inte. Jag kan inte säga.
Jag vet inte. Jag har inte kommit närmare vad
som hände. Ja nej, men spännande att höra
historien tycker jag och spännande också att inte få svar
på egentligen vad som har hänt, utan bara att någon någonting
har hänt. Det är fascinerande.
Ja, jag tror aldrig att jag kommer att få reda på det.
Ja, men då kanske vi tackar för oss Anders, tack så hemskt
mycket för för en spännande historia.
Och tack för er därför att jag har fått berätta den.
Podden produceras av företaget nysnö.
Läs mer av oss och vår verksamhet på www.nysnö.se.