Hej och välkomna till podden min resa podden som drivs av
företaget nysnö som ordnar psykologledda silosyn och
retreats i Holland med svenska grupper.
Och den här podden i varje avsnitt så följer vi en
människas psykedeliska resa. Det kan ofta handla om lite
större saker än precis ett tillfälle utan ofta så så
spiller det över i liksom den mer än en livshistoria.
Vilket kan vara bra för att bygga det till kontext så man
förstår vad man lyssnar på och vars den här personen kommer
ifrån och vad som hände sen. Och idag har vi med oss en man
vid namn Pontus som. Som, det är lite ovanligt för vi
är. Vi är då bekanta och det brukar
inte folk i den här podcasten vara.
Vi bodde bekanta och vi är också kollegor i inom nysnä där Pontus
ibland faciliterar våra livsprogram.
Så. Det ska bli spännande att se vad
det här blir för samtal. Hej.
San Pontus. Hej Peder, spännande att vara
här. Ja, jag tycker det känns
jättespännande. Vi har ju haft.
Vi har haft en del samtal som jag har uppskattat väldigt
mycket, men vi har aldrig pratat om det här och.
Vilket är lite konstigt. Det är ju ett samtalsämne som
skulle kunnat komma upp. Hur hur.
Hur liksom öppen är du med din omgivning om om din
psykedeliska? Väg resa.
Jag skulle nog säga att jag är ganska öppen med den idag, men
det är ju inte så det har varit alltid det har.
Det har förändrats sig ganska mycket de senaste åren skulle
jag säga. Både i takt med att.
Jag känner att jag är mer tryggare står i mig, men också
nånting med liksom. Ja vad som sker i samhället och
att det finns en större öppenhet och en större nyfikenhet för den
här typen av frågor. Och vi ska också benämna att.
Du är också involverad i ett ett nytt projekt som handlar om är
egentligen ett ledarskapsprogram som involverar psygidelisk
pigideisk situation i Holland. Vi kanske det kommer säkert
samtalet att handla om ledarskap tänker jag eftersom du är
engagerad i i frågan. Vill du säga någonting redan nu
om det programmet? Jag tänkte att vi kan vi kan.
Lyft upp frågan i slutet också. Jag gör det tillsammans med
Gabriella grusell som också är psykolog och också jobbar med
att facilitera psykodelariska retreets tillsammans med nysnö.
Eftersom vi båda också jobbar med organisationsutveckling,
transformationsprocesser i organisationer och ledarskap så
kändes det här som en väldigt liksom naturlig match för för
oss två att. Se vad ja, men hur vad händer om
vi liksom adderar? En en psydeisk ingrediens in i
ett ledarskapsprogram och sen. Är lite längre än vad den här
vanliga programmen det gör här. Det här är ju liksom sex, sju
månaders process istället för kanske 68 veckors process som
det är när vi jobbar med ny snö. Om man tittar på från
förberedelse till, liksom när vi när vi släpper folk efter 1 1 1
integrationsprocess då? Alright, vi har säkert anledning
att återkomma och fördjupa oss i det här.
Men hur om man om man tänker om flytta fokus till Pontus privat
den hatten. Var är en lämplig startpunkt för
den här berättelsen. Alltså jag.
Jag har ju funderat lite liksom in inför det här samtalet och
liksom så här, när börjar min resa?
Och att jag tror faktiskt att min resa börjar när jag är
ganska liten. Jag växte upp i familj.
Som det var ju på på sextiotalet där min mamma hade träffat en ny
man. Hon hade två barn sedan
tidigare, två döttrar och sen kom jag och min bror och.
Mina mina systrar då halvsystrar, de var ju.
Typ tio och tolv år äldre än mig.
Och jag kommer inte ihåg så mycket av.
Den tiden det som hände var ju att min yngre.
Av de de här två systrarna då dog?
Hon hon blev skickad till en internatskola.
Antagligen för att hon var ganska jobbig hade det svårt och
en dag så blev liksom hon hittad på sitt rum.
Med. Slags solution eller lim framför
sig och. Ja hon hon gick inte och rädda
så hon hon dog och det här blev ju liksom ett trauma i vår
familj. Framförallt skulle jag nog säga
hos hos min hos min mamma. Vilket ledde till att alla
liksom spår av min syster blev utraderade och det här var
liksom ett icke tema vi lägger locket på.
Så det var på det sättet. Det är en ganska otrygg liksom.
Uppväxt alltså i det yttre väldigt trygg, men den var
otrygg på det sättet att vi pratade inte om det som kanske.
Vi hade behövt prata om. Låt, låt oss liksom undvika det
jobbiga. Och om jag liksom tänker vidare
på hur? Hur min tid.
Var så det som hände var ju att precis innan jag skulle börja
skolan, så så. Var jag med om en en upplevelse
hemma hos en en kompis från från från lekis då det här så det här
var innan jag började skolan där vi.
Vi var i deras trädgård och de höll på att renovera fönster.
Och då låg liksom massa gamla englasfönster sprysade en
glasfönster utlagda på på gräsmattan och.
Och vi bara så här, jaha, men är det här?
Det här är ju fönster som vi inte ska använda, så det var
liksom en slaskig vår. Jag tror det var april och vi
hade gummistövlar på så vi bara. Men då då, om inte de här
fönstren ska användas, då kan vi ju liksom hoppa på dem, så vi
hoppar sönder. Jag vet inte hur många
fönsterrutor. Och så har har den här kompisen
en en äldre bror som någon dag senare kommer fram till mig och
säger. Pontus, jag ska döda dig.
Du har förstört vår gräsmatta. Och jag blev så jäkla rädd.
Jag blev livrädd och sen några månader senare på hösten skulle
jag ju bara ettan så att. I princip hela första klass så.
Springer jag från lektionen. Direkt till toaletten och låser
in mig tills jag hör sista linjen och då springer jag
tillbaka så att jag kommer ju alltid liksom lite sent in
tillbaka i klassrummet för att liksom.
Undvika att möta den här killen som som ju då har sagt att han
ska fram och sätta dit mig liksom.
Och det där skapade ju. Det var ju det var ju
skitjobbigt. Och det var inte förrän så är
början på mellanstadiet när jag. Blev så plågsamt medveten om hur
jag styrdes av min rädsla att liksom väldigt mycket av mitt
liv hade gått åt till undvikande.
Han han den här killen slutade ju på den skolan och hoppade upp
till nästa stadie. När jag började tvåan så jag
kunde ju slappna av. Men jag var fortfarande bara
väldigt rädd för vad som skulle hända när jag började på
mellanstadiet. Och jag skulle träffa honom
igen, liksom. Det där det där ledde till ett
skifte där jag. Liksom, vad blev så trött på
mitt eget mönster av att styras av rädsla?
Att jag fick nån slags så här aha upplevelse av att jag
behöver möta det som är läskigt och jag fick fick till och med
nån slags insikt om att det var som att jag hade en en felka.
Librerad mätare liksom det som var läskigt och gjorde mig rädd
gick jag bort ifrån. Och jag insåg att jag behövde
möta det. Och det blev någon slags
vändpunkt för mig, där jag. Ja liksom började började möta
mina rädslor och och det visade sig också i hur hur jag sedan
liksom ja, men. Om man säger blev blev liksom
mer. Accepterad socialt blev blev
liksom en en person som som som betydde någonting för andra, men
som också tror jag var rätt jobbig.
Jag var ju jag var ju skitjobbig mot lärarna och.
Kan ju skämmas över hur jag hur jag betedde mig, men men jag
mötte min rädsla och jag vågade utmana mig själv.
Det var liksom en en. En väldigt stor stor grej.
Så och och som också fick stora konsekvenser för liksom min
fortsatta uppväxt under tonåren. Och sen är väl nästa liksom?
Så här signifikanta händelser som som också är intressant ur
ur ett psykedeliskt perspektiv. Det är ju då när jag.
Går gymnasiet jag har liksom, jag trivdes ju inte så bra hemma
flyttade hemifrån när jag var 17 och flyttade ihop med en äldre
äldre kvinna och det höll väl något år och sen sen funkade det
inte längre. Då flyttade jag till en lägenhet
samtidigt som jag flyttar till den här lägenheten så får min
pappa cancer. Bukspottkörtelcancer som inte
gick att att kurera liksom, så det var ju ett.
Ja, men kanske ett år lång utdragen smärtsam resa, men jag
bodde ju inte hemma, men jag var ju hemma och hälsade på ibland
liksom. Men han han gick bort.
Så ska jag säga att jag hamnar i någon slags här meningslöshets
kris. Där jag ja i princip låste in
mig i min lägenhet och och var ganska isolerad och bara.
Ältade och funderade, och liksom grubblade över.
Vad är varför är jag här? Vad är meningen med det här?
Vad vad, vad är liksom, vad är vad är vad är liksom poängen med
med det här livet? Och det var verkligen verkligen
en en negativ, grubblande spiral.
Och sen så en en kväll, så så kommer det en en gammal flickvän
hem till mig. Och.
Har verkligen svårt att att förstå vad det var som hände,
men vi vi hade sex efter att. Vi har liksom haft sex
tillsammans så ligger vi och tittar upp i taket.
Och det som händer då det är att jag.
Liksom får någon. Det är som att jag rycker till
ungefär som när man somnar ska man rycka till lite.
Och i den liksom. Impulsen som sker i min kropp.
Så är det som att jag kastas ut i någon slags ljusuniversum.
Flyg flyger ut liksom, allting blir bara helt ljust och jag.
Fylls av. Jag börjar.
Jag börjar liksom skratta och gråta.
Jag fylls av en. En euforisk känsla.
Och det är som att alla de här frågorna som som bara liksom
ältade sig mig under under kanske ett år.
De de löstes upp de de fick svar, de försvann jag.
Bara fick en insikt om att alltid.
Precis som det ska. Och jag är okej.
Stor liksom känsla av. Självmedkänsla, men men också
medkänsla med med mänskligheten. Det var som att jag.
Förstod allting, men verkligen en wonenesupplevelse alltså
upplevelsen av att vara ett med allt.
Och det där var ju. Jag kommer ihåg att jag både
skrattade och grät den här tjejen som jag var med då den
den kvällen. Hon blev också lite rädd hon.
Hon började också gråta och. Men det intressanta var ju att
att den här upp den kraftiga upplevelsen höll i sig.
Alltså flera dagar gick jag omkring i något slags blizz och
de här djupa insikterna. Fanns kvar.
Men men jag, men men jag vågade inte riktigt prata med någon om
det. För det var så konstigt.
Jag kom ihåg att jag några år senare läste.
Om nära döden upplevelser jag tror att det var Elisabeth
kublerross som hade som hade liksom forskat på nära döden
upplevelser jag bara det där. Det är det där jag var med om
jag var med om en nära döden upplevelse.
Människor som har varit nära döden, men men liksom kommer
tillbaka. Det var det var där, där kunde
jag känna igen mig liksom. Men det var absolut 1 1 1 1
psykedelisk upplevelse som nog är den starkaste psykedeliska
upplevelsen som jag har varit med om.
Fastän inte hade psykedelika som som katalysator, vilket ju är
superintressant. Ja, jag bara, jag bara pratar
och pratar här mycket det. Är jättespännande, vad, vad, hur
hur, hur gammal var du då? Då är det ju över tonåren?
Nej. Där var det någonstans 20,
skulle jag säga. När det när det hände?
Det låter också som en förvirrande tid.
Ja, men det var ju. Det var verkligen förvirrande.
För, jag hade ingen ingenting att relatera det till och inte
riktigt man har pratat. Om det med heller.
Och det det, men det gjorde ju att jag också öppnade mig för
att liksom möta människor som hade ett annat.
Medvetande som hade förståelse för den här typen av frågor, så
jag sökte mig ju till liksom. Gusar visa människor.
Folk i liksom den den alternativa svängen.
Jag lärde mig att meditera. Jag träffade en healer på ett
väldigt märkligt sätt. Det, det är ju faktiskt en
ganska kul anekdot, alltså jag. Jag jobbade som som säljare på.
På kvällarna så satt jag i en källarlokal tillsammans med
andra unga människor och. Toldtmedel på telefon.
Och och. Jag insåg snabbt att jag har
liksom inte så intresserad av att bara ringa massa massa
samtal. Jag var mer intresserad av
själva mötet så att jag bara var väldigt mycket i i liksom
nyfikenhet och lyssnande. Och och det som hände då var ju
att folk efter ett tag jag hade väldigt långa samtal.
Jag ringde kanske en tiondel så många samtal som de flesta hade
långa samtal, men nästan varje samtal sålde jag någonting på.
För för folk kände tillit och efter ett tag bara så här, men
och varför, varför ringer du egentligen då?
Vad är det du säljer och så? Ja, sådär.
Då var det en en kväll när jag satt där i den här källarlokalen
och vi satt. Vi satt ju och kedjerökte.
Det var verkligen märkligt alltså.
På den tiden rökte man inomhus. Och man hade telefon hemtelefon,
det fanns ju inga mobiler. När då pratar jag med en kvinna.
Och det var ju mest kvinnor som som som köpte tvättmedel då.
Så det vi vi har ett samtal. Jag kommer inte riktigt ihåg vad
vi pratade om, men det jag kommer ihåg är att jag fick
plötsligt någon slags så här. Sensationer i min kropp som jag
inte kände igen. Det var som att det var någon
energi i i liksom i mig som som väcktes.
När jag pratade med henne? Och jag var ju då drygt 20 och
hon var kanske 50. Jag sa det till henne i
samtalet. Jag märker att det är någonting
som händer i min kropp där vi pratar.
Och då säger hon. Ja, men det är inte så konstigt.
Jag är healer. Ja så det det ledde till att.
Ja vi vi träffades. Jag åkte hem till henne.
Och hon. Gav mig ett antal sessioner, men
hon. Hon pratade också med mig och
hon. Hon förstod liksom vad jag
pratade om, så det den typen av möten.
Var jag liksom öppen för? Ja, det finns det finns andra
parallella historier till det där som är som är roligt att se
senare i livet, träffat hennes son.
Och och och berättat för honom om den här berättelsen, vilket
ju också var väldigt väldigt kul.
Hon ett sätt som hon jobbade med headling var att hon sjöng.
Enligt enligt henne så sjöng hon på något slags.
Forn gammalt språk, något gammalt egyptiskt språk och.
Och de här sångerna hon var hon var, hon var kompis med.
En en kompositör en en svensk kompositör rakt lundsten som var
liksom den först en av de första elektronmusikerna i Sverige så
hon tonsatte liksom en en sån för.
För mig då som hon spelade in så att den den sången gav jag till
till hennes son och vi lyssnade på den tillsammans och skrattade
båda för vi tyckte det lät för bedrövligt.
Det var ganska nyligen liksom. 40 35 40 år senare.
Men tillbaka till spåret. Jag tror att det som hände mig
var att jag nånting öppnades. Jag fick kontakt med nån nån
slags inre inre kompass. Som gjorde att jag också liksom
graviterade mot andra människor som hade öppenhet för den här
typen av frågor. Med medvetande och så?
Hur hur långt är steget sen till din första?
Psyideiska upplevelsen om man om man är klassisk.
Ja, men det är väl kanske när jag var 26 eller 27.
Och då? Då är jag på på kåpan gán i.
Utanför kosamoui i i Thailand. Som ju var känd redan då för
liksom sina fullmon pardis och. Jag var där på på bröllopsresan
med min med min första fru och då.
Och då hade de ju liksom, ja, Magic mashrom så där.
Så då? Jag tror att vi tog om jag inte
minns fel, så gjorde vi te liksom på den här svampen och
och drack upp den. Och jag kommer ihåg att jag.
Jag fick nu mig rätt mycket. Jag kräktes.
Men sen så det minnesbild jag har.
Det är när jag och min dåvarande fru.
Och kille. Kille, som liksom var våran
guide och han hade gjort det här förut liksom så vi litade på
honom, sitter vid det havet och och ser något slags ljusplankton
i vågorna. Som blir till någon slags ja, så
här levande universum i den här. I den här trippen, men där fick
jag ju en en. Liksom lite tillbaka den här
upplevelsen av av onnes att vara liksom ett med allt.
Och att vara totalt närvarande att det inte finns någon
historia. Det finns ingen framtid.
Det finns bara precis här och nu.
Det var ju en en väldigt, väldigt.
Väldigt stark upplevelse måste jag säga.
Hjälpte det till? Det låter också om du känner
igen den här känslan av onders som att det fanns en en att du
kunde börja koppla den här tidigare upplevelsen till.
Ja absolut absolut. Och och alltså en.
En liksom skuggsida av att ha haft en sån här kraftig
upplevelse när jag var ganska ung är ju.
Eller, det är ju liksom verkligen ett två äggets värde
och den ena sidan är ju att jag jag fick någon slags
medvetandeöppning jag fick fick liksom.
En ett sätt att se och förstå världen som som ja, men som var
bara häftigt, men det det innebär innebär ju också.
En sorg över att inte kunna vara kvar där.
En längtan tillbaka, liksom hem. Och och det kan jag fortfarande
känna. Jag kan och jag kan fortfarande
känna att jag liksom. På ett sätt har använt
psykedelika. Efter det för att också
integrera eller liksom. Fortsätta utforskandet efter
liksom den här känslan av att komma hem.
Att vara att vara ett med allt. Att vara på något sätt upplöst
sen. Och samtidigt?
Ja. Samtidigt väldigt väldigt klar.
Sen, sen skulle jag nog säga att det var någon slags paus.
Efter den här. Resan till Thailand, så vi hade
liksom. Jag hade varit ganska mycket i
liksom så här tvivel kring vad vad skulle jag göra?
Vad ville jag göra med mitt liv? Jag trodde att jag skulle bli
skådespelare och att det var ifrån liksom från scenen som jag
skulle bidra till att att liksom väcka mänskligheten och.
Bidra till en bättre värld, men det det var ju inte det och jag
hade ju också stretat emot någon slags akademiska förväntningar
hemifrån, liksom min min pappa kom från arbetarklass och och
och mamma kom liksom från. Intellektuell bakgrund där ja
där man liksom skulle läsa så jag fick göra det får ju inte
bli som pappa, liksom inte ha en utbildning och och ramla
tillbaka på för han hade ju. Han lyckades ju ganska bra, men
han blev arbetslös och fick inget nytt jobb när han var i 55
års åldern. Eller han fick ta ett mycket
lägre liksom. Enklare jobb för att han inte
hade någon utbildning så det fick jag ju höra liksom.
Du måste ju utbilda dig och jag stretade verkligen emot.
Du hade ju också. Utmaningen med liksom att ha
lidit av 1, 1 1, 1 del av dyslexi under min skolgång.
Så jag hade inga bra betyg och jag hatade skolan liksom hatade
allt vad skolan var för. Det var inte inte min pedagogik,
liksom. Jag kände mig inte hemma där.
Men men till slut så så liksom insåg jag att, men jag är ju
intresserad av människan och medvetandet och jag kanske är
psykologi som jag är intresserad av.
Då gjorde jag ett högskoleprov och så fick jag jättebra på på
typ första första provet och kunde komma in på
psykologlinjen. Det här var ju precis när det
har liksom börjat på nittiotalet precis när de första laptoparna
kom. Så och det var ju räddningen för
laptopen hjälpte mig att trots min dyslexi då kunna liksom.
Lyckas ganska bra. Så jag tog mig igenom
psykologutbildningen och men, men det var också på ett sätt
liksom att att att gå in i universitetet, att jobba med
liksom. Dom här teorierna som man skulle
lära sig. Det var lite som att jag stängde
ner liksom den här mer andliga spirituella sidan i mig själv.
Och och den hittade jag tillbaka till.
Ja först ett antal år senare, liksom efter att jag hade gjort
karriär och liksom. Ja jobb jobbat med med liksom
som psykolog ute i organisationsvärlden med med
liksom. Både ledarskap och
grupputveckling och transformativa processer i
organisationer. Så när jag när jag fick liksom
nys på det man idag kallar för liksom den den psykedeliska
renässansen, så kändes det ju som en sådan här klockren.
Sak för mig att vilja vara med och stödja det, eftersom jag vet
vad det har gett mig. Så och sen så råkade jag ju
också känna Filip, som ju är en av grundarna på på nysnö, så jag
ville ju verkligen vara med redan redan från början.
Nu kunde inte jag vara med på någon av de första retreaterna,
men ganska snabbt har ju jag klivit in och varit med och och
liksom jobbat med att facilitera den här typen av processer och.
Där är det ju ovärderligt att själv ha den här typen av
upplevelser. Hur.
Du får väl avgöra vart du drar gränser men hur hur ser det ut
idag för för dig med ditt ditt sökande eller din?
Finns det någon den här längtan som du satte ord på tidigare?
Hur hanterar du den idag? Jag tänker att en en gåva som
jag upplever att jag har och som också är en en börda och.
Som som. Jag tänker också att man kan
komma i kontakt med genomsnittliga, det är ju att
se. Bortom slöjan, liksom det är som
att vi vi växer upp i 1 1 1 programmering en en liksom en
conditioning om man nu använder 1, 1, 1 engelskt uttryck.
Som som blir på något sätt. Det vi tror är världen.
Och och när man väl har liksom kommit.
Kommit kommit bort från och sett bort dem eller bakom den här
slöjan. Så det som hände för mig är att
jag ser liksom potential. Jag.
Kan se en potential i mitt eget liv.
Jag kan se potential hos andra. Jag kan se potential mellan
människor eller i organisationer och och det är ju en fantastisk
gåva att kunna se potential. Men men baksidan av det är ju
också framförallt mer relaterat till mitt eget liv.
Så här smärtan av att se potentialen.
Och. Inse var var, var jag är eller
var vi är. Den den kan jag liksom verkligen
känna kroppsligen också när jag tänker på liksom the State of
the World, det är ju för jävligt.
Att vi inte liksom lyckas? Bättre tillsammans när vi nu
egentligen är liksom på samma lag.
Och egentligen är en del av naturen och så separerar vi oss
från den extra extraherar den liksom missbrukaren så att.
Ja, det är verkligen en dubbelhet i liksom och ena
sidan. Att att se den här potentialen,
å andra sidan att känna smärtan över att vi är där vi är eller
att se min egen potential och smärtan över att jag inte är
där. Ja, jag relaterar till andra
liknande samtal som jag haft som pratar där vi också pratade om.
Det där både blir mikronivå och vackra nivå samtidigt här.
Men den här känslan av skav när den här insikten finns, men inte
förmågan tiden. Erfarenheten eller kompetensen
liksom att ta hand om det här och få ut det i världen.
Från från den punkt jag står så upplever ju jag att du ändå gör
det, även om du kanske själv känner skavet.
Jag tänker på till exempel inner developed golds som du är
väldigt insyltar i. Jo men absolut ja ja.
Sitter ju i en fantastisk position att vara med och liksom
påverka saker. I i den rollen jag har på på
individ develop goals eller i i i DG.
Och där, där jobbar ju jag med att ja, men stödja liksom
framväxandet av ett ett globalt ekosystem av change makers.
Terapeuter ledare. Influensers.
Folk som som jobbar med transformationsprocesser på
olika sätt och som har fattat att liksom.
Inre utveckling är. Väldigt tätt kopplat till vad
som händer i det yttre. Hur vi hur vi liksom vårt in.
Vårt inre medvetande speglas i det yttre vi skapar och vice
versa också alltså det yttre. Vi växer upp i formar ju också
våra inre landskap. Men det finns helt uppenbart
liksom 1 1 1 ingång till transformation i att expandera
som individ och vi. Och vi är så mycket mer än vad
vi har en aning om och jag är övertygad om att det gäller mig
också. Jag är så mycket mer än vad jag
har en aning om. Även om det är nu liksom får ja
förmånen att få jobba med verkligen fantastiska processer
liksom. Och och att jag faktiskt
befinner mig liksom i en position idag som jag.
På något sätt såg när jag var 20, men jag förstod inte på
vilket sätt det här skulle skulle liksom växa fram.
Och och jag tror att en en av liksom nycklarna till det
handlar om också någon typ av liksom.
Insikt eller eller liksom filosofi kring.
Kring förändring och utveckling. Som också står liksom ganska
biametralt motsatt till. Det paradigmet som fortfarande
är liksom dominant som vi lever i och det är ju ett paradigm som
som bygger rätt mycket på, liksom en teknisk linjär logik.
Liksom ja, men ska du skapa en förändring så sätter du ett mål
och sen så bryter du ner vägen från nuläget till det önskade
läget i ett antal steg. För det är så vi har lärt oss
att förändring sker. Medans i realiteten så sker inte
förändring, så förändring är framväxande.
Förändring går i steg förändring går ibland bakåt innan det går
framåt och. Och det jag tycker är spännande.
Det är ju hur kan, hur kan jag i mitt ledarskap?
Men också när när jag hjälper andra jobba.
Jobba mer utifrån liksom en en framväxande logik alltså hur hur
kan jag? För mig är liksom en en
någonting som jag navigerar mot. Det är så här hur?
Kan jag vara med och stödja det som verkar vilja växa fram och
som går i linje med liksom 1 1 1?
Vad ska man säga en en. Gillar inte ordet hållbarhet
egentligen, men som som går i linje mot ett mer liksom hel
helhetligt. Synergieriskt tänkande.
Och det där är ju jättespännande alltså.
Hur hur leder man från alltså? Otto charmer pratar om så här,
hur leder man har det ju leda towards what wance twemerage
från från The emergent future. Men, men det tycker jag är
otroligt spännande. Hur kan jag vara med?
Och det handlar ju också om att realisera potential om man.
Säger så. Att inte stå i vägen för det
som. Ja, det handlar.
Det handlar verkligen väldigt ofta skulle jag säga om att
liksom get out of the way för vad som för vad som vill hända
och att liksom mitt ego eller min förståelse av.
Vad som vad som skulle kunna ske.
Kanske det största hindret? Men men om jag vågar vara öppen
om jag vågar lyssna om jag vågar hjälpa andra att lyssna och vara
öppna. Så finns signalerna där och att
liksom bli bättre på att lyssna på de signalerna, följa de
signalerna. Också i oss själva, så vad vill
inte bara min hjärna utan vad vill mitt hjärta eller vad?
Vad känns rätt i magen? Jag brukar inte komma med
boktips i den här podden, men en en man som pratar om liknande
sätt. Att se på kreativitet i det
fallet rick Rubin den den boken som handlade om den kreativa
vägen, eller liksom jag tror den heter the creative act, heter
den som handlar om precis det är stort och smått saker och ting
vill ske och då handlar det om att vara öppen för att kunna ta
ta emot det. Och och bära det och lotsa det
ditåt. Men det handlar inte om att det
inte ens ego som driver det framåt.
Nej men exakt exakt det blir. Det blir ju bara bara för att
bygga vidare på det där blir ju liksom för förmågan att
särskilja. Eller urskilja liksom signalen
från bruset väldigt viktigt. Och också stignalen från från
egot. Vad är det som?
Verkar handla om min liksom stolthet eller min liksom.
Mitt bästa versus vad är det som faktiskt vill hända här och hur
kan jag vara i en service? I det i tjänst för det?
Finns många överlapp också om man vill gå bak i våran podcast,
fide och lyssna på samtal med Isabella Lundgren, jazz
sångerskan från ungefär den här tiden i fjol.
Ganska mycket överlapp också som handlar om att att komma bort de
sig själv, sluta snubbla på steg ego, att vi har versaille inom
oss som hon pratade om den plötsliga insikten.
Rekommenderas. Appropå det så tänker jag att
och och apropå potential så är det liksom funderat på.
Vad är egentligen liksom? Varför är vi här?
Vad är, vad är det? Vad är också en en av de
frågorna som jag grubblade väldigt mycket på då.
När jag var i tjugoårsåldern där efter att pappa dog.
Och. Ett svar som jag tycker ger mig
energi. Det är ju att ett av syftena i
sig är just att vara gjutforskande och växt alltså,
det är inte. Poäng poängen är inte att hitta
meningen med livet. Poängen är faktiskt att vara i
ett utforskande av vad meningen med livet i är och att att våga
att våga expandera. Inse att jag och vi är mycket
mer än det vi tror och hur kan jag tillåta mig själv att få
växa? Och expandera.
Ja, det är vackert. Ska vi gå in lite grann på din?
Din och gabrielas. Berätta jag lite mer om om
resource här, det här initiativet.
Jag menar om jag, om jag liksom tar avstamp i för för mig har
det varit fantastiskt att få få få jobba med att hålla liksom
Space för liksom psykedeliskt transformerande upplevelse.
Jag har ju. Varit med om om liksom
fantastiska uppvaknanden hos människor som plötsligt liksom.
Ser igenom slöjan eller eller eller liksom?
Den här, det är som att vi på om man tänker att egot är nästan
som att det kan vara som en som ett svart hål i en själv som har
ganska stark gravitation som gör att jag liksom inte.
Expandera utan snarare liksom imploderar och att psykodelika
kan kan på något sätt öppna upp det här och och plötsligt så ser
jag mycket mer. Och jag kan uppleva att att.
Många ledare idag. Sitter rätt mycket fast.
I att vara duktiga pojkar och flickor att.
Också sitta fast i liksom både sitt eget ego med hur hantera
andras egon. Jag tänker att den en konsekvens
av medvetandeutveckling är att vi ser hur vi hänger ihop med,
liksom med allt och alla. Har man den insikten så blir ju
så leder man från en annan plats.
Det blir en ett ledarskap som potentiellt i alla fall.
Alltså kommer från mer av liksom en förkroppsligad visdom,
snarare än att försöka liksom imitera någon eller eller eller
liksom bara en en duktig pojke eller flicka och försöka skapa
resultat och springa i liksom amsterjulet.
Så. Jag jobbade tidigare ganska
mycket med med ledarutveckling. Idag jobbar jag mer med liksom
att hjälpa team och organisationer att göra
transformation, men där blir ju ledarutveckling blir ju en del i
det. Så för mig blir ju det här ett
sätt att liksom komma tillbaka till ledarutvecklingsspåret, men
med en helt annan liksom. Katalysator och också 1 1, 1
djupare liksom förståelse. Än än vad jag hade för kanske 20
år sedan. Så jag tycker att det här känns
som som nånting, jättespännande som jag och Gabriella ska göra.
Vi får. Vi får se liksom om om världen
är redo. För det.
Men jag tror att det finns en jättestor.
Potential i det här. Det är ju fortfarande lite
grann, liksom ute i samhället sådär.
Är, är det här något man kan prata om lite hysch hysch vid
lider fortfarande av att vi blandar ihop alla droger i en
och samma samma korg liksom. Men jag, jag har någon känsla av
att det är nog. Det är nog dags nu.
Så det, ja, det ska bli. Det ska bli jätteintressant och
det känns också som en väldigt alltså gedigen.
Resa vi vi gör ju det här i samarbete med nysnöje, så det är
ju. Det är ju liksom ett nysnöre
retreat som ligger i i i mitten av processen och sen har vi ju
ett retreat några månader före nysnära retreatet och så har vi
ett retreat några månader efter. Vi har också liksom en en
förutom den den liksom vanliga sement som som nysnö har för att
liksom säkerställa att. Ja, man är redo för att göra en
sån här process. Så har vi också ett annat
instrument som vi jobbar med som heter leadership Circle, som
också tänker, jag blir en väldigt bra, liksom plattform
att jobba med och också använda i den personliga coaching resan
som också kommer att ligga som en som en bottenplatta under
under hela processen under det här dryga halvåret då?
Så att. Det ska bli.
Det ska bli verkligen spännande att se hur hur det här går.
Och se vad det är för för personer som som är är redo och
hänga hänga med på det här. Ja verkligen.
Jättekul att följa. Jag sitter här och funderar
också på hur hur intressant att det är på något vis samma grund.
Insikt eller liksom vad grund som en grund som kan skapa
tillväxt insikt hos individer, hos grupper hos ledare och det
är den han du pratade om woneness och att komma bortom
sig själv och idé förmåga att lyfta andra, till exempel som en
bra ledare ska kunna göra. Med att liksom att det är samma
nyckel på ett sätt. Jag menar ja, men absolut.
Det finns en en professor som är liksom djupt involverad i
inrebelopent goes Kristin wamsler och hon.
Hon brukar liksom relatera till det det vis connection theory
som som ju är ett sätt att beskriva.
Varför sitter vi i det liksom i den?
Knepiga situation vi gör i världen idag och att det är tre
liksom. Tre rotorsaker som handlar om
att vi vi inte är i kontakt. Och den den första är att vi vi
har inte för kontakt med oss själva.
Vi lever i liksom 1 1 1 gap i vårt inre har inte full full
kontakt. Det bidrar i sin tur till att vi
också är ganska bortkopplade från varandra.
I bästa fall så är jag uppkopplad med min partner om
jag kanske har barn eller föräldrar.
Men hur blev faktiskt uppkopplad mot andra människor?
Längre bort från mig, kanske utanför min direkta svär.
Och det tredje, liksom disconnecta, om man nu kallar
det för det är. Är hur vi har tappat kontakten
med naturen i liksom den moderna och postmoderna samhället.
Vilket på något sätt också har accelererats, liksom av av den
teknologiska utvecklingen av covid.
Alltså att att få tillbaka komma komma tillbaka till.
Den här uppkopplingen mot mot liksom mot naturen mot andra och
mot sig själv. Det tänker jag är en av en av
nycklarna här och där där är ju psykedelika verkligen en en,
liksom en en potent, liksom katalysator.
För det upplever jag i nästan alla mina psykodeliska
upplevelser. Så har jag haft känslan av att
komma i kontakt med mig själv på djupare plan, att se omvärlden
och och komma i kontakt med den på typ av plan och framförallt
också naturen. 1 1 1 av en av de en en stark som liksom
psykedeisk upplevelse som jag har haft var när jag i i ett
eget ledarutvecklingsprogram som jag gick.
Fick fick gå ut och sätta mig i naturen och relatera till en
växt i en timme. Och det låter ju som en banal
uppgift, men det var helt det var det blev.
Det var helt liksom själsöppnande att bara sitta där
med den här lilla. Det var liksom ett litet träd
som jag satt med. Och hur det också fick mig att
få faktiskt faktiskt psykedeliska upplevelser.
All right, jag tänker, vi ska börja avrunda och tacka förut,
men om man vill veta mer om det ledarskapsprogrammet jag tänker,
vi har ju pratat lite runt det om man vet det mera hårda fakta
till exempel. Vad kostar det?
När börjar det såna saker var kollar man?
Ja, men så då kan man ju söka på.
Jag tror att vi kommer att ha någon länk här via nysnös
hemsida. Men men det finns en webbsida
som heter we wolv. Jag tror du kanske kan lägga med
dig inom sex shownotes och på den här webbsidan weewold så så
finns då det här programmet resource beskrivet?
Och där finns, ja, där finns liksom svar på de flesta frågor
och sen så finns ju både jag och Gabriella tillgängliga om man är
intresserad av att veta mer. Och vi kommer.
Vi kommer också ha informationsträffar som vi
kommer att bjuda in till. Både en en digital och en fysisk
här under under våren och programmet startar.
Startar i augusti. Vi kommer ha också någon någon
slags förträff i juni där eftersom det är semestervärdar
så de som de som har hakat på då.
Ja, men gott så spännande att följa och väldigt, väldigt
mysigt att prata med dig en stund.
Jag använder samma. Det var jättejätteroligt, Peder.
Tack så hemskt mycket. Tack.
Podden produceras av företaget nysnö.
Läs mer av oss och vår verksamhet på www.nysnö.se.