Salut sunt Cristina oțel, trainer, Live designer, coș și
antreprenor și ajut femeile să se elibereze din strâmtoarea
vieții care le-a rămas mică și să-și creeze una care să le vină
ca turnată. Pauza de bine e un podcast live
designer în care te invit să te întâlnești cu tine, să îți
antrenezi mai în setul de creștere, să te împrietenești cu
emoțiile tale, să-ți amplifici starea de bine și să-ți
îmbunătățești obiceiurile. Împreună cu invitații mei, te
echipăm cu ideile și instrumentele de care ai nevoie
ca să-ți crești încrederea în tine, să-ți transformi viața de
la interior spre exterior și să atingi succesul, așa cum arată
el pentru tine. Salut pauza de bine de azi
există datorită uneia dintre clientele mele.
Dragi, care a avut curajul și dorința de a împărtăși cu tine o
bucată din povestea ei, cu speranța că episodul îți va ieși
în cale exact când ai nevoie. Bucuria mea e dublă.
Pe de o parte, am avut ocazia să o revăd și să petrec din nou
timp cu ea. Pe de altă parte, sunt tare tare
mândră să văd cât de mult a crescut după sesiunile noastre
de kocin și întâlnirile de mastermind și cu câtă ușurință
și în țelepciune vorbește azi despre lucruri care erau un
blocaj mare pentru ea. Atunci când ne-am cunoscut,
Alexandra organizează workshopuri de dezvoltare
personală în mediul corporate de aproximativ 4 ani și îi place să
ajute oamenii să-și crească încrederea în sine, fiind
autentici și aliniați și să îmbrățișeze schimbările cu mai
multă blândețe. Ne vei auzi vorbind de azi
despre cum identifici convingerile care te țin pe loc,
cum știi că le ai că sunt acolo despre cum arată un proces de
rescriere a unei convingeri limitative despre cum procedezi,
când știi ce ar trebui și ce n-ar mai trebui să faci.
Apropo de rescrierea acestor convingeri.
Și totuși faci pași înapoi despre cum ai putea privii
altfel convingerile limitative, în loc să le mai privești ca pe
niște inamici cu care trebuie să te iei la trântă și multe altele
pe care te las pe tine să le descoperi.
Alexandra, bine ai venit în pauza de bine.
Mulțumesc bine, te-am găsit pe tine în dimineața asta.
Mă uit la tine pe ecran că noi ne și vedem că altfel curge
conversația, dar mă uit la tine pe ecran și îmi aduc aminte de
întâlnirile noastre de kocin care se întâmplau cu noaptea în
cap. E 8 dimineața la mine, când
înregistrăm 6 dimineața la tine și ziceam înainte să apăsăm pe
butonul de înregistrare că dacă nu mă înșeală memoria ăsta este
cel mai matinal episod sau cea mai matinală înregistrare de
până acum? Vorbim azi despre carieră și
despre blocaje în carieră. Blocaje interne care s-ar putea
să ne țină pe loc din punct de vedere profesional și cred că
vine într-un moment potrivit că e iunie și oamenii încep să se
gândească la vacanță. Să sperăm că s-au terminat și
evaluările și toate sursele astea de depresiune și oamenii
sunt poate mai deschiși să absoarbă ceea ce o să iasă la
suprafață din conversația noastră.
Și pentru că vorbim despre carieră, eu vreau să-ți dau ție
microfonul și să te rog să ne împărtășești un pic.
Din Povestea ta și a carierei tale și mă refer aici la
două-trei momente sau etape importante în călătoria asta
profesională care te-au adus în punctul în care ești tu aici și
acum în cariera ta. Ceea ce pot spune e că din
totdeauna mi-a plăcut să ajut oamenii.
Chiar mă gândesc și când eram copil în școală, după aia când
am fost și la primele joburi, întotdeauna eram persoana care
când vine cineva nou un job, eu eram acolo zic, uite, uite așa
se face jobul, chiar stăteam și mă gândeam să.
Eu chiar asta am făcut-o, chiar dacă nu era jobul meu.
Eram acolo si hai că te ajut eu și spun ceea ce trebuie să faci
în timp. Eu știam când la un moment dat o
să vreau să învăț, să învăț lumea, să împărtășesc
cunoștințele mele cu lumea, doar că nu știam cum și asta mi-a
venit oportunitate când m-am mutat în Irlanda, prin 2000, în
2020, în 2021 am intrat în snc și chiar în prima zi când ne-am
pus noi în fața Camerei și am avut prima interacție cu tot
grupul, era acolo un tip care. Mi-a spus că am etcetera și am
zis. Eu vreau să fiu ca acest om.
Vreau să fiu în acest job. În momentul ăla, eram ca și
analist nu mai contează, dar am zis peste câteva luni.
Știu că jobul ăsta o să fie doar vineri Level și cam peste vreo 8
luni miam am muncit foarte mult ca să îi demonstrez la timp
ghidul meu că eu pot să fac și prezentări și o să ajut oamenii.
Au văzut ei că rolul de analist ok e OK pentru mine, dar eu îmi
trebuie ceva mai mult și mi s-a oferit șansa asta.
A fost un rol de trainer deschis, am aplicat, am luat.
Chiar după o experiență de sex mai dor și cam asta a fost
atunci am avut și sesiuni de coaching în companie și după aia
când am terminat jobul la csenger, m-am băgat la cursul de
coaching aici în Irlanda și cam asta acum, în momentul ăsta da
ă. Profesez ca și trainer, dar și
ca i faci. Sunt foarte curioasa acuma că te
uiți înapoi la călătoria asta și abia aștept să descoperim
împreună și să ne povestești ce piedici create de tine și de
mintea ta ai avut pe drum, dar aș vrea să construim conversația
pornind de la sigur Experiența ta, dar vreau să te întreb tu
cum știi că ai o convingere limitativă?
Cum știi că ceea ce te ține pe loc este o convingere limitativă
și cum ai făcut tu să ți le descoperi pentru că asta EO
întrebare. Pe care o primesc de multe ori
eu de unde știu că am convingeri limitative?
Sigur după Aia vine întrebarea, cum fac să le descopăr pe toate,
după care vine întrebarea, cum fac să mă iau la luptă cu ele și
să le anihilez pe toate? Pentru mine a fost un pic, au
venit așa puțin câte puțin când eu voiam să fac un lucru.
De exemplu, vreau să devin trainer, N-aveam nicio
experiență, dar în același timp aveam și convingerea asta că,
băi, eu nu pot să privesc în față la foarte mulți oameni în
panică, pentru că am avut experiența asta în trecut în
facultate am avut o prezentare, țin minte la Facultatea de
engleză, Trebuia să mă duc în fața oamenilor și să le vorbesc
despre un topic și efectiv n-am putut să scot o vorbă, știam
totul în capul meu, dar n-a scos nici o vorbă și atunci a fost
momentul ca eu să fac asta. Când mi-am dat seama de ok, aia
A fost în trecut. Asta nu trebuie să fie și
prezentul meu, deci vreau să depășesc acele momente pentru că
mi se pare că e ceea ce vreau și dacă îi vreau să ajung acolo
trebuie să trec peste frica aia. Pentru că până la urmă,
convingerile limitative vin și dintr-o frică, când vine când o
convingere limitativă, de ce nu poți să faci aia, Cine ești tu
să faci, a ști și când vine vocea aia Vocea întotdeauna o să
fie acolo stai un pic de vorbă cu ea, ok, ce vrei să spui cu
asta? Chiar este adevărat sau este
doar o chestie prin care am trecut acum câțiva ani, dar nu
mai vrem să se mai repete, pentru că până la urmă și
convingerile limitative sunt ca un fel de broker acord și se tot
repetă, se repetă până când le dai atenție și le zici OK, sunt
acum cu tine, hai să vedem cum putem să trecem mai departe
peste asta. Și așa mi-am, le-am văzut în
Bayonne, le-am luat la rând și evident, mai am și în ziua de
azi. Ți-ai ți-ai propus să.
Scapi vreodată de toate. Cred că este posibil, dar
încercăm. Încercăm, adică le zic.
Când vin le adresă și mergem mai departe.
Îmi place că te aud, povestind și sigur na e Povestea ta și o
să te las pe tine să dai din casă ce vrei tu să dai din casă,
dar Ascultându te acum și văzând îți parcursul față de atunci
când ne-am întâlnit noi în cocină și atunci am lucrat cu
niște convingeri împreună, mă bucur să te văd vorbind cu atâta
relaxare despre asta și da, cred că este foarte important să ne
dezvoltăm abilitatea asta de de a ne observa gândirea ca să
putem să avem dialogul ăla despre care ziceai tu să poți
să-mi chestionez să-mi pun sub semnul întrebării toate
gândurile. Sunt curioasă, ne-ai împărtășit
experiența ta cu vorbitul în public?
Asta este o frică comună pentru foarte mulți oameni care ai zice
TU că este cea mai recentă limitare pe care ai depășit o
din punct de vedere profesional. Cred că a fost gestionarea
conflictelor. Eram întotdeauna genul de
persoană care tăcea când era un conflict la muncă ori în viață
în viața personală și mereu așa îi lasă că e ok, nu mă confrunt,
dar acuma în ultima vreme eu gândesc într-un fel, vreau să și
comunic. La persoana respectivă și să
ajungem la un numitor comun pentru că am fost și în terapie
și chiar am am descoperit în terapie că la mine era fază că
eu aveam stilul de comunicare pasivi destul și eu voiam să
merg spre asertivi și persoanele din jurul meu.
Unele persoane erau mai mult pe partea asta de agresiv asertiv
și atunci eu voiam să mă bag mai mult asertiv, să nu mai tot anul
ăsta și cam asta a fost ce în gândirea asta limitativă că voi
eu nu pot să gestionez conflictele.
Mie mi-e greu să gestionezi conflicte.
Tot așa îmi spuneam în gând. Ai descoperit teama din spate.
Da fost o temă de când era mică, pentru că te ferată când erau în
conflict cu cineva sau cineva. Îmi zicea un lucru, eu Tăceam,
mă duceam într-un colț și plângea era diferențe în
mecanismul meu acuma, chiar dacă mă enervez sau așa pot să mă duc
și să plâng că așa îmi libere și eu emoțiile, dar în același timp
și vorbesc cu persoana cu care am acel conflict și îi spun,
uite, mă simt așa așa așa și vreau să vedem cum putem să
ajungem la un numitor comun și mă ajuta foarte mult.
Chestia asta să verbalizez nevoile sunt verbalizezi și
gândirea în momentul ăla să nu o țin în mine, că eu întotdeauna
eram genul de persoană care o țineam în mine las las ca duke
toate știi și până la urmă am zis de ce să le știe pe toate.
Hai să le scot afară să nu le țin doar în mine și că asta așa
a fost și la muncă când am avut conflicte cu colegi sau așa și
nu-mi plăcea atitudinea lor și rămâneam așa cu un gust amar și
am zis, trebuie să vorbesc chestia asta.
Pentru că tu spui că dacă taci trece și eviți conflictul, dar
în interior rămâi și. Judeci pentru că n-ai fost în
stare să-ți iei apărarea să spui ce ai vrut și rămâi cu
amărăciunea asta. Că da, aș fi putut să fac, poate
ceva, dar n-am făcut-o. Deci practic apăreau conflicte,
mă gândesc la alexandra mică, Făceam vreo boacănă sau mai știu
eu? Te retrăgeai și sunt curioasă în
momentele alea în care tu erai acolo singură.
Îți era teamă de respingere. Îți era teamă să nu fii
judecată. Da asta a fost o mare ăă.
Cam asta a fost frica cea mai mare să nu fiu respinsă
întotdeauna și când eram în când m-am mutat în Spania.
La un moment dat am băgat așa într-un grup de oameni care
trebuie să mă să spun cuvântul în română mold.
Să te mulezi. Da să mă mulez, exact vom vedea
cuvântul. Trebuia să mă mulez pe cum era
tot lumea în jurul ăla și eu eram în momentul ăla în gândul
meu. Nu am nimic în comun cu oamenii
ăștia, dar ca să nu fiu respinsă și să am și eu niște prieteni,
mai ales că ajunsesem într-o țară 9.
Omule și eu, după cum sunt ei, chiar dacă eram gânduri, eram
aha. Asta da asta a fost cam când
aveam vreo 14, 15 ani până când pe la vreo 20 am ieșit din
grupul ăla m-au și mutat din zona unde stăteam și el a fost
momentul cel mai bun din momentele cele mai fericite din
viața mea, când m-am mutat de acolo că oarecum am scăpat și
din grupul ăla și eram așa, adică numai influențe ciudate în
jurul meu. Că asta a fost și cred că sursa
să nu fiu respins acuma, nu mai am treabă.
Aceeași teamă crezi că era și când venea vorba de vorbitul în
public. Da cu siguranță pentru că atunci
când vorbeam și la școală, eu am avut și un mare impediment
verbal. Când eram mică, nu puteam să
vorbesc așa gen coerent sau să vorbesc fluid pentru că mă
bâlbâiam foarte mult și asta a cauzat în școală copii să râdă.
E așa, era era pe timpuri. Nu știu cum e acum, dar sper să
nu mai fie așa cum erau vremuri când eram eu la școală, dar.
Da asta a fost să nu râdă lumea de mine, că vai dacă mă, păi
dacă nu știu ce și până la urmă chestia asta și cu bubuitul am
lucrat și în terapie și în coaching și tot așa am reușit să
o verbalizezi afară. S-o scot și să zic, păi cum pot
să schimb asta pentru că nu mai vreau să fiu fata care bâlbâi
știi la modul ăla zic, vreau efectiv să pot să comunic tot
ceea ce vreau și să și să aibă și un impact asupra asupra
persoanei pe care o ajut. Ne-ai povestit și de cum ai
depășit teama asta de a vorbi în public și cum ai rescris tu
convingerea că tu nu poți face asta, ne-ai povestit și despre
cum ai învăța să fie asertivă și să dai voce gândurilor tale
atunci când nu ești de acord cu niște păreri.
Știi ce mi-ar plăcea să-mi povestești din experiența ta că
așa e foarte simplu. Acum ne uităm în urmă și tu și
eu și putem să găsim o grămadă de exemple de credințe sau
convingeri limitative pe care le-am rescris, toate bune și
frumoase, dar și tu și eu știm că mai ales atunci când vorbim
de niște convingeri formate din copilărie, pe care noi le-am tot
repetat inconștient. 20 și 30 de ani, poate și mai mult cumva
există așteptarea asta că odată ce am pus lumina reflectoarelor
pe convingerea respectivă gata acum am văzut-o acum de mâine.
O să fac altfel sau o să fiu altfel.
Ceea ce nu se întâmplă, dar noi avem totuși această așteptare
irațională, cumva și m-aș bucura să ne împărtășești ce faci sau
mă rog, făceai în momentul în care da conștient ai înțeles că
ai o convingere limitativă, rațional, știai ce aveai de
făcut, ce să nu mai faci? Ai făcut și niște progres și la
un moment dat fără number of sens faci pași înapoi pentru că
experiența mea, cel puțin asta era ea cu un pas înainte, 2 pași
înapoi este cât se poate de aplicabilă și asta poate să vină
cu dezamăgire cu frustrare, cu învinovățire, cu autocritică.
Evident că nu mi-a ieșit, da? Ce credeam eu că o să se
întâmple, cum gestionam momentele astea de o să-i zic
regres, deși nu e neapărat un regres, este parte din proces.
Acum câțiva ani când mi se întâmpla chestia asta, mă judeca
muzica. Deci nu poți să faci asta acum e
momentul să te faci, să zic ok, am făcut progresul ăsta.
Am făcut chestia asta care n-a nu trebuia s-o fac, dar riscul
de des mergem mai departe și încerc întotdeauna să fiu mai
blândă cu mine. Ceea ce mi-a fost de când mă
știu, am încercat să fiu blândă cu mine cât de cât, dar în 2025
am am reușit să fiu mult mai blândă cu mine.
Asta mi-a fost și un obiectiv pe care am vrut să-l am în 2025, să
fiu mai blândă cu mine și să nu mă mai judeca atât de mult și
încerc întotdeauna când văd că fac un lucru care.
Poate nu e ceea ce versiunea 2 cu zero.
Alexandra ar face mă uit la mine ca și cum aș fi human și să mă
gândesc, ok, e normal să greșești din greșeli, învățăm
dacă nu am greșit, atunci n-am învățat nimic și la muncă.
De multe ori, când cineva greșește, le zic întotdeauna
dacă greșești e OK. Păi dacă nu?
Poți să le spui altora decât să spui ție.
Știu, dar încerc să-mi iau să-mi aplic și eu vorba asta, știi?
Dacă greșești e OK. E un proces până la urmă, nu
trebuie să mă compar cu nimeni. Asta e cel mai important să nu
mă compar cu nimeni. Asta a fost o lecție foarte mare
pentru mine. Să nu mă compar cu cei din jurul
meu, pentru că fiecare experiență unică și am
descoperit o asta pe propria mea piele.
Nu pot să mă compar cu x ulescu, care are 10 ani de coaching cu
mine, care poate am 2 ani și 4 ani de training.
Tot lifan, pentru că încă ne ghete, dar trebuie să parcurgă
acest proces care îi parte din creșterea mea și am ajuns să fiu
chiar ok. Chestia asta.
Bine dincolo de faptul că n-are niciun rost să stai să te
compari și omul care are 10 ani de experiență, a început de la
zero. A început fără nici un an.
Și-a trecut prin tot felul de experiențe în călătoria asta,
lucruri pe care atunci când le comparăm și ne comparăm în
momentele în care 9 nu ne e bine, că dacă ne e bine, ne
vedem frumos de ale noastre sunt lucruri pe care tindem să le
uităm în momentele respective. Deci cumva ce te aud eu pe tine
spunând este că în momentele în care, deși știi că EO convingere
știi rațional ce ar trebui sau n-ar trebui să mai faci?
Și totuși faci pasul ăla în spate.
Pe de o parte, o să încep așa de la coadă la cap ai zis.
E important să îmi ofer blândețe și asta EO călătorie în sine, să
înveți să-ți oferi blândețea și înțelegerea pe care le oferi și
altora în jurul tău și ai mai zis ceva și anume că te uiți și
la progresul făcut, pentru că de multe ori, în momentele astea,
cum i-am zis eu de regres e foarte ușor să ștergi cu
buretele, tot progresul pe care l-ai făcut și să te concentrezi
doar pe acel mic, pas înapoi pe care.
Se întâmplă câteodată să îl faci și am simțit nevoia să subliniez
asta că eu observ foarte mult în jurul meu tendința asta de a fi
tot timpul. Concentrați concentrate pe ceea
ce încă nu am reușit pe ceea ce încă nu avem pe ceea ce încă nu
s-a întâmplat. Chiar dacă poate am parcurs deja
3/4 de drum e ca și cum tot ce am parcurs până acum, este egal
cu zero și avem veșnica nemulțumire că încă n-am ajuns
cu ghilimelele de rigoare, încă n-am terminat, încă n-am reușit
blândețe și. Focus și pe progres și pe ceea
ce a mers bine, ca să fim mai obiective.
Dacă te gândești la toată experiența ta de până acum în
ceea ce privește convingerile limitative, ai zis ai lucrat și
în coaching ai lucrat și în terapie.
Plus ai trecut prin școala de coaching care te trece prin tot
felul de încercări și pe lângă meseria asta descoperi foarte
multe lucruri despre tine. Așa ce ți ar fi plăcut, mă
gândesc acum la cineva, deschide o paranteză, mă gândesc acum la
cineva care poate e în punctul ăla în care abia începe să.
Exploreze ideea asta de convingeri limitative și să
devină mai conștientă de existența lor și de faptul că
practic sunt doar niște povești super exersate în capul nostru.
Și întrebarea mea, e ce ți? Ar fi plăcut ție să știi sau să
afli mai devreme despre convingeri și despre rescrierea
lor? Cred că conceptul sută de
convingeri limitative eu le-am l-am descoperit.
Cred că acum vreo 5 ani, dacă ar fi să mă duc așa înapoi 5 ani,
ceea ce aș fi vrut să știu unii atunci ei că pot schimba sunt în
stare să schimb acea convingere limitativă și să nu rămân blocat
acolo pentru că e foarte ușor să spui, e așa, sunt eu și să rămâi
acolo și să zici așa sunt eu nu pot să fac asta, ăsta e lucrul
cel mai ușor care îl putem face să acceptăm situația exact așa
cum e, dar înăuntru tău în sinea ta să știi că vrei mai mult.
Știi să știi că poți mai mult, dar acolo, deci în sufletul să
fie că vrei mai mult, dar acolo în cap să spună, nu, nu stai
acolo că nu e. Suntem pericol și să fie
discrepanța aia între cele 2 știi creier și suflet în care
s-o lași așa și să nu faci nimic.
Eu când mi-am dat seama că eu am dorința asta arzătoare de a
ajuta oameni și vreau să fac chestia asta.
Când mi-am propus, vreau asta, mi s-au deschis portițe le și am
zis ok intru aici intră aici intră aici și tot așa, când îmi
ziceam că vai nu pot face că sunt, nu pot să vorbesc în
public, nu? Nu pot să fac asta că n-a rămas
lumea, o să râdă de mine sau nu se pot să fiu în stare să fac
asta, da, nu mi s-a deschis nici o poartă, pentru că eu nu eram
dispusă să merg acolo și atunci când nu ești dispus să mergi
acolo, evident ușile an, chiar dacă îți vor apărea ele așa un
pic. Tu o să mergi acolo pentru că să
zici că nu meriți. Și atunci, în momentul în care
decizi că băi eu merit să merg acolo, vreau să fac aia puțin
câte puțin oportunități vor apărea.
Eu mi-am dat seama de la bun început de când am început,
atunci în 2021, țin minte când ne-am pus pe vision board că
vreau să muncesc de acasă. Am pus o poză cu o fată care
muncește de acasă Tata și începusem un job într-un magazin
aici în Irlanda și fix în prima zi m-au sunat cei de la Xanthi
și mi-au zis, uite, avem un job care poți să muncești de acasă,
dacă vrei. Eram atunci, dar eu doar ce am
început un nou job si cum le zică.
Că uite, am început azi la tine, da, o să încep un alt job în
altă parte. Știu ce fac aici în momentul am
zis OK, Hai că fac interviu, vedem până unde mergem sta văd
eu evident, nu am făcut interviu, m-au luat între
săptămânile alea și la Iași și în mulțumesc pentru toate, dar
eu am plecat și bine că am făcut-o pentru că în momentul
ăla cum am zis înainte faptul că am intrat în accidentul, mi-a
deschis Poarta să devin și trainer și se descurcă și lumea
coachingului și toate. Toată lumea asta care mi-a
arătat exact ceea ce vreau să fac în viață.
Dacă nu ajungeam acolo, probabil că aproape că aș fi ajuns tot
aici, da, poate pe alte căi sau cine știe, dar da.
Și ce ușor ți ar fi fost să rămâi cu gândul ăla?
Păi cum doar ce m-am angajat, cum să le spun, dar ce o să zică
despre mine, dar nu-i frumos să faci așa ceva?
Asta gândim de foarte multe ori când ni se oferă alte
oportunități. De ce era deja?
Am început aici jobul ăsta las că stau aici și o purtată aia
care poate sa ă a venit acolo. L-au și tata și s-a zis Hei, nu
fi vrei să vii aici? Poate că era șansă pe care tu o
vrei sau nu s-o iei. Deci ți ar fi plăcut să știi
despre aceste convingeri limitative, că nu ești chiar
atât de neajutorată în fața lor că ai puterea să le schimbi.
Și pentru că zici că de când erai mică știai că tu vrei să
împărtășești cunoștințe și să să-i înveți pe alții.
Și Uite, ești în postură de trainer și de coci.
Hai să ne gândim un pic la oamenii care ne ascultă.
Ce ai vrea tu ca oricine ne ascultă acum să știe despre
depășirea sau rescrierea acestor convingeri limitative.
Ce, aș vreau să știe audiența noastră în momentul ăsta e că
convingeri limitative vine atunci când ai o dorință foarte
mare în suflet. Care crezi că nu e pentru tine,
dar e pentru tine. E un semn atunci când ziceai că
atunci când tăiat aș vrea să merg acolo, nu se poate să
meargă acolo, să treacă peste frică ea.
Pentru că atunci când ți-e frică ăla e un semn foarte mare de
auto depășire. Și în același timp, să fii
recunoscător recunoscătoare pentru tot ce ai trecut.
Și să știi că ceea ce îți dorești e posibil, pentru că
recunoștința și dorința merg de mânuță în amândouă și depinde
foarte mult de tine să ai puterea să treci peste
convingerea pentru că convingerea pe care o am eu sau
2 ai tu sau poate are altcineva e acolo să ne spună, ok, s-a
întâmplat ceva în trecut. De aia E și acolo, pentru că
poate să vină de foarte devreme. La mine au venit foarte devreme,
dar asta nu. Se întâmpla ceva în trecut.
Drept urmare, eu convingerea. Sunt aici să te protejez.
Dar nu. Contează dacă tu real ai nevoie
de protecția asta eu sunt aici. Da.
Practic, ceea ce te aud spunând este că e important să rescriem
povestea asta că dacă mie frică, dar poate eu obișnuiam să spun
că dacă mi-e frică, înseamnă că visul ăsta nu-i pentru mine și
s-o înlocuiesc. Dacă mi-e frică, e semnul că
sunt pe direcția bună. Uneori da e și chestia că ceea
ce crezi despre tine ca mai au să te duci să faci pe mai
departe asta e pe aici. Cred cu desăvârșire.
Întotdeauna am crezut că ceea ce gândești, ceea ce simți o să fie
de consecință la ceea ce o să facem.
Partea asta de identitate, de unde derivă mai în setul felul
în care gândești felul în care simți sau felul în care îți dai
voie să simți și ce faci cu ceea ce simți și cum acționezi mi se
pare una dintre cele mai valoroase lucruri pe care poți
să le adresezi când vine vorba de visurile tale de potențialul
tău de a face lucrurile pe care ai venit tu pe lumea asta să le
faci. Doar că apropo de uși deschise
ușile alea se deschid, cred eu sau le vezi că s-au deschis
atunci când din punct de vedere al identității.
Devii persoana care poate să le treacă pragul care poate să
pășească prin ele. De asta în ultimii ani o foarte
mare parte din munca mea este centrată pe zona asta de
identitate și de self perception, pentru că de aici
pleacă totul. Dacă eu spun toată ziua despre
mine, că nu pot că nu merit că lumea asta e un loc periculos,
că mai sunt alți, căci în lumea asta, deci ce șanse am eu să să
fac ceva în zona asta? Riscul este foarte mare, să nu
fac nimic sau să rămân în pătrățica mea acolo și e păcat,
pentru că apropo de suflet sunt vise sau visuri, cum vrei să le
zici? Care rămân încuiate acolo și se
transformă mai încolo în viață. Când ne uităm în urmă, se
transformă în regrete și e păcat.
Asta am învățat-o și eu. Ai lăsat deja 2 idei importante,
apropo de ce ți ar fi plăcut ție să știi despre convingeri și
anume că avem capacitatea sau puterea de a le rescrie și apoi
ce le-ai recomanda oamenilor? Apropo de cumva repoziționarea
față de fricile pe care le au. Dacă ar fi să te întreb aici și
acum ce îți zice ție sufletul să împărtășești ca adevăruri
evergreen, dacă e să ne gândim la cele 3 adevăruri care stau în
picioare și azi și o să stea în picioare și peste 5 ani și peste
10 despre convingerile limitative și impactul lor
asupra carierei, că noi astăzi pe astea ne-am concentrat
împreună, care ar fi acele idei? Ideea numărul unu e atunci când
schimbi o convingere schimbi și modul în care te prezinți în
lume. E foarte important să adresez
convingerea ea și s-o faci bazându te pe versiunea pe care
tu vrei să o ai în momentul de față nu mai contează ce a fost
în trecut. Trecutul e doar o lecție
învățată și trebuie să mergem mai departe.
Ei, da. Dacă vrei să mergi mai departe,
trebuie să treci un pic peste niște chestii care au fost în
trecut și să nu le lași să se termine viitorul pentru că e
foarte ușor să rămânem acolo blocați cum am zis și anterior.
Un alt adevăr ar fi că aceste convingeri se formează destul de
devreme din copilărie, dar trebuie să fim și recunoscători
pentru că acele convingeri în momentul în momentul ăla au fost
acolo pentru un scop și să fim recunoscători recunoscătoare
pentru toate experiențele pe care le-am făcut.
Dacă nu ai fi trecut acolo, nu ai fi ajuns persoană care ești
azi eu întotdeauna spun asta pentru că eu știu din propria
experiență, dacă nu aș fi trăit, poate în Madrid timp de 16 ani,
poate nu aș fi fost persoana care sunt azi pentru că nu aș fi
trecut prin toate experiențele alea cu grupuri în care nu mă
simțeam eu. Bine că toate experiențele care
da și joburile pe care le-am avut și ajutăm lumea, chiar dacă
nu eram în scop de 3 ori, dar am văzut că ăsta e drumul meu,
chiar dacă nu o făceam oficial, dar au fost acolo și
experiențele de ne ajută. Ceea ce vreau să zic e atunci
când găsești o conducere limitativă, dacă crezi că nu
poți singur, poți să te duci să la cineva care să te ajute să-ți
oglindești de aceste convingeri, cum ar fi un coș, cum ești tu
cum sunt eu și alți profesional din din lumea asta.
Al 3-lea adevăr ar fi ceea ce gândești va deveni realitatea
ta. Întotdeauna am crezut asta și am
experimentat-o pe pielea mea. Deci dacă eu am gândit un lucru
negativ, după aia s-a întâmplat acel lucru.
Și făceam ziceam uite, vezi? Dar în timp, dacă s-a întâmplat
aici. Dacă eu am verbalizat, am
gândit-o, e și normal să fi întâmplat în momentul de față,
întotdeauna gândesc mai pozitiv și realist în același timp, dar
pozitivi cel mai mult. Ceea ce vreau să se întâmple.
Că se întâmplă într-un fel sau altul sau poate că nu se
întâmplă încă pentru că de multe ori vrem să se întâmple acum și
imediat de foarte igl, dar să avem răbdare.
În timp ce vorbeai despre adevărul ăsta, al 3-lea care e
de top pentru tine cu ceea ce gândim devine realitate și că
vorbeam mai devreme despre identitate și vorbeam de
alexandra de azi față de Alexandra de acum mai mulți ani
e și vorba aia că Alexandra de mâine este rezultatul deciziilor
pe care alexandra de azi. Și mi-a plăcut diferența asta de
nuanță între da am descoperit o convingere sau o frică și vocea
interioară, în loc să zică, da, evident că n-ai reușit sau
evident că nu ești în stare la ce te așteptai când ai atâtea
zeci de ani de atâția zeci de ani, de dovezi să zici, da ai
dat o în bară sau nu ți-a ieșit sau, dar dintr-un spațiu cumva
un pic mai obiectiv sau un pic mai detașată de ideea de
identitate, că așa sunt eu și că atâta am putut și.
Cred că ăsta e un switch foarte important, chiar dacă pare să
fie neimportant și atât de mic că e nesemnificativ.
Mie mi se pare că switch-ul ăsta e foarte mare, pentru că de aici
eu pot să exersez mușchiul ăla de obiectivitate și să pot să mă
gândesc fără să mă învinovățesc la cum am contribuit eu la o
anumită situație, dar nu din spațiul ăla că scot biciul și mă
pedepsesc, ci la modul obiectiv și realist ce am făcut sau n-am
făcut de am ajuns aici, pentru că de aici.
Aia pot în mod evident să văd ce trebuie să fac diferit dacă
vreau să obțin un rezultat diferit și să ajung la am
dezvolta acea capacitate de self leadership.
Apropo, de ce împărtăși site-ul mai devreme?
Ce aș fi vrut eu să știu despre convingeri este că nu sunt
neputincioasă în fața lor, că am puterea să le schimb, iar pe
mine, apropo de ce ziceai tu că e top pentru tine un moment
foarte important de cotitură, nu mai știu câți ani sunt mulți a
fost în momentul în care am încetat să mă uit la aceste
convingeri ca la ceva negativ. În momentul în care eu mi-am
schimbat cumva cadru de referință și am zis, OK, da,
poate nu îmi place cum sună povestea pe care mi-o spun în
capul meu, dar ea există pentru că la un moment dat am avut
nevoie de ea să mă țină seif în niște situații am putut să
lucrez cu convingerile pe care le descopeream și care erau
prezente cu mine la un moment dat, să lucrez cu ele dintr-un
spațiu de acceptare pentru că foarte mulți oameni cu care eu
lucrez la început vin dintr-un spațiu de luptă.
Da. Eu vreau să mă lupt cu fricile,
eu vreau să le anihilez cum am zis mai devreme în conversația
noastră și odată ce te pui într-o postură de luptă,
înseamnă că omul omul cu ghilimele, dar cu cine te lupți
este un oponent redutabil, pentru că altfel, dacă n-ar fi
forțos și puternic, n-ar fi vorba despre luptă și apoi
vorbim despre minte conștientă versus subconștient, care oricum
știm că ne gestionează și ne conduc în cea mai mare parte a
zilei și cumva când ne punem în postura asta de luptă, cum lupta
e pierdută din START? Pe mine m-a ajutat enorm să plec
dintr-un spațiu de stat de acceptare și nu zic că mi-a
ieșit de fiecare dată și la fel ca tine nu-mi propun.
Nu știu dacă în viața asta nu știu câte de convingere o să mai
descopăr. N-am niciun fel de obiectiv
legat de a le descoperi pe toate și de a le rescrie pe toate,
plus că mie mi s-a întâmplat ca anumite convingeri cu care am
lucrat și pe care aparent le scrisesem la un moment dat când
am trecut eu la un alt nivel în business, de exemplu, să se
reactiveze. Îți fain pentru că oricum sunt
mai echipată. Am experiența de a fi lucrat
deja o dată cu ea. Știu că am generat suficient de
multe dovezi care nu mai susțin această convingere și partea de
rescriere merge mult mai repede, dar da, cum ziceai și tu niște
cuvinte cheie aici în povestea asta sunt blândețe răbdare, e un
proces. Eu.
Ok. Știi din spațiul ăsta, dacă tot
vorbim despre acceptare, despre blândețe, despre bunătate, cum
arată pentru tine o pauză de bine?
De afară, de sesiuni de coaching și podcastul înregistrate la 6
dimineața la tine. Care este o foarte mare plăcere
pentru mine, adică eram foarte entuziasmată pentru mine o pauză
de bine, ar arăta gen să mă duc în pădure și să mă plimb pe
acolo. Dacă așa un fel de folos Beijing
pentru mine să mă uit așa la sud, în sus, la cer și la
copaci, cum se mișcă e pentru mine foarte relaxant, iar o altă
pauză de bine ar fi să-mi pun muzică la maxim și să dansezi
prin casă de nebuni chiar îmi face foarte bine.
Când am așa vreau un boost de energie, o fac destul de des.
Unde te găsesc oamenii online? Pe linkedin am alecsandri scria
dacă vor să mă caute acolo sau pe instagram profilul meu de
coaching, care este de anul trecut l-am setat, e Harmony
șef, deci nu pot găsi acolo. Am început să postez mai des și
da bine să fac asta. Și mă bucur de fiecare dată când
văd ceva postat de tine prin prisma călătoriei de coaching pe
care am parcurs-o noi împreună, acu ceva timp.
O să las link către link din și către către instagram în
descrierea episodului. La final, mai vreau doar să îți
mulțumesc pentru mine. Real a fost o pauză de bine.
Vreau să-ți mulțumesc pentru deschiderea cu care ai
împărtășit bucăți din Povestea ta și unele dintre ele nu erau
neapărat confortabile. Asta cred că le face cu atât mai
valoroase pentru cine ne ascultă.
Îți mulțumesc pentru doza de normalitate pe care a dus-o când
vine vorba de convingeri limitative și de ce înseamnă să
lucrăm, să ne dăm la o parte din calea noastră și pentru energia
asta foarte chill. Cu care te-ai conectat astăzi?
Și asta cred că a făcut ca virgulă conversația noastră
despre un subiect sensibil. Ca să zic așa, e normal, dar e
sensibil. Totuși cred că asta face să fie
mai digerabilă, mai ușor de ascultat și mai dătătoare de
curaj pentru cine ne ascultă. Și eu îți mulțumesc foarte mult
pentru timpul pe care mi l-ai acordat și spațiul pe care mi
le-ai oferit. Și da, sper ca această
conversație să fie una de folos pentru cei care ne ascultă.
Asta a fost pauza noastră de bine de azi.
Așteptăm curioase să ne spui dacă episodul chiar ți-a ieșit
în cale într-un moment în care aveai nevoie de el și ce ți-ai
luat valoros din conversația noastră, așa că nu ezita să ne
scrii și îți mulțumesc că alegi să distribui episodul către
persoanele cărora crezi tu că le-ar putea fi de folos ideile
din acest episod? Pe alexandra o găsești PE
instagram și pe lighting și așa cum știi, găsești linkurile în
descrierea episodului. Eu îți mulțumesc că ai rămas cu
noi și azi până la final și până la următoarea pauză de bine pe
care ne-o luăm împreună, ține minte că și tu ai puterea să-ți
creezi o viață pe care s-o iubești și un joyful business
care să se integreze armonios în ea și sunt aici să te ajut să
faci asta. An.