Pachatele je dobrá. Nejnebezpečnější lidé nejsou ti,
kteří páchají zlovědomě. Jsou to ti, kteří jsou absolutně
přesvědčení o vlastní správnosti.
Toto pozorování narušuje předpoklad, na němž velká část
lidí staví své sebehodnocení. Že více dobrá vždy znamená
lepšího člověka, že morální angažovanost je zárukou etického
chování. Že, kdo chce dělat dobro, dobro
dělá. Budu konkrétní.
Orgiastická ctnost. Orgiasmus v řečtině označuje
stav vytržení přehřátí ztráty střídmosti.
Orgiastická ctnost tedy nepoukazuje na obsah
přesvědčení, ale na jeho strukturu.
Je to ctnost ve přehřátém nekontrolovaném stavu.
Jde o konkrétní psychologický vzorec.
Člověk se tak silně identifikuje se svou morální rolí, že tato
identifikace přestane být vědomou volbou.
Stane se autonomním komplexem strukturou, která funguje sama
mimo naši vědomou kontrolu. Autonomní komplex v tomto smyslu
přebírá řízení tam, kde by měl rozhodovat člověk.
Morální komplex přebírá řízení, když přijde situace vyžadující
etické rozhodnutí. Výsledkem není etické jednání.
Je to etické jednání bez etiky. Proč k tomu dochází?
Čím slabší je individuální ego, čím méně vybudovaná je vlastní
identita, tím silnější je potřeba splynout s kolektivem.
Ve skupině člověk získá okamžitý, byť falešný pocit síly
neomylnosti a nadřazenosti. Juniánská psychologie to
popisuje velmi přesně. Slabé a nejisté osoby se
připojují k svazům a organizacím, protože ve skupině
je člověk identický se všemi ostatními.
Získá pocit síly a to síly velikého celku, ale ztrácí
bytostné já. Tito lidé pak nejsou vedeni
rozumem, jsou posedlý afekty hesly chimérami AV tomto stavu
kolektivního vzrušení se paradoxně cítí nejlépe.
Skupinová identita poskytuje to, co nenašli uvnitř sebe.
Smysl sounáležitost a jasnou hranici mezi přáteli a
nepřáteli. Kolektivní hnutí tak plní funkci
náhradní individuace. Poskytuje identitu komunitu
narativ a nepřátele. Vše, co tvoří psychologický
život. Ale je vyrobené kolektivem
namísto vlastní vnitřní práce. Hyde dokumentuje, jak se v
generaci vyrůstající od roku 2010 výrazně zvýšily míry
úzkosti a psychické křehkosti. A paralelně s tím narůstala
ideologie bezpečí za každou cenu.
Pocit ohrožení se stal důkazem ohrožení.
To je přesná živná půda pro orgiastickou ctnost.
Čím silněji se člověk identifikuje s dobrem, tím větší
a nebezpečnější je jeho nevědomí stín.
To, co vědomé já odmítá přijmout jako součást sebe agresivitu
sobectví závistivost. Touhu pomoci.
Tak to nezmizí. Pouze se to přesune do stínů a
pokračuje tam v existenci mimo vědomí dosah.
Stín nabitý nevědomým materiálem si vždy najde cestu ven přes
projekce přes přeřeknutí. Přes reakce neúměrné situaci.
Přes hledání nepřátel, kteří zosobňují to, co člověk v sobě
nevidí. Člověk, který neví, že je
schopen zla, nedokáže toto zlo ve svém jednání rozpoznat.
Nedokáže ho zastavit, nemá k tomu žádný vnitřní signál.
Znalost vlastní kapacity kezu není pesimismus.
Je to podmínka etického chování. Z toho plyne nepříjemný paradox
ti, kteří se nejvíce snaží být dobrými lidmi ve smyslu
absolutní identifikace s dobrem, mohou být nejméně bezpečnými
lidmi. Právě proto, že nevidí svůj
stín, neví, kdy a jak skrze ně jednají.
Zákon antikrista. Tam, kde vládne jednostranné
dobro, musí nevyhnutelně povstat jeho temná kompenzace.
Čím rigidnější je ideál správnosti, čím méně tolerance k
nuancím, tím výbušnější a temnější je stín, který hnutí
produkuje. Tento stín si vždy najde cestu
ven přes projekce na nepřátele nebo přes přímou destrukci
páchanou ve jménu dobra. Křižák za osvobození, rovnost
nebo morální přezbrojení může zároveň prosazovat snížení
mentální úrovně. Člověk ztotožnění s
archetypálním ideálem ztrácí schopnost morálního rozlišování.
Věří, že účel světí prostředky. A zcela přehlíží vlastní temné
motivy. Junggianské psychologii existuje
rozlišení 2 etik staré a nové stará etika funguje na
jednoduchém principu. Udržovat iluzi vlastní čistoty
tím, že veškeré zlo přenesu na vnějšího nepřítele.
Na systém na utlačovatele na kohokoliv s odlišným názorem.
Stará etika nevytváří zlé lidi vytváří nevědomé lidi s čistým
svědomím. Skupinu, která se cítí morálně
nadřazena právě proto, že pronásleduje ty, kteří do jejího
zúženého ideálu nezapadají. Velký moralista, fanatický
vychovatel a napravovatel světa je z tohoto pohledu
nejnebezpečnější typ. Místo řešení vlastních problémů
rozehrává své psychické poruchy sociálně a politicky.
Kde to vidím dnes? Zaprvé identitní aktivismus.
Moderní identitní hnutí stojí na morální dichotomii.
Utlačovatel a utlačovaný v tomto rámci je jakékoli zpochybnění
ortodoxsie automaticky morální zradou.
Je vynucovací mechanismem sociální posílení je masivní v
akademické, mediálním i korporátním prostředí.
Cansel culture je psychologický lynč.
Komunita si očistí kolektivní stín tím, že ho přenese na 1
viditelného jedince a toho veřejně zničí.
Mechanismus obětního beránka popsaný antropologii ve všech
kulturách a historických epochách funguje přesně stejně
online jako ve středověkých vesnicích.
Jen je to rychlejší. Za 2.
Klimatický alarmismus. Je potřeba rozlišit ti, jejichž
motivace je finanční nebo mocenská, jsou jiná
psychologická kategorie. Tam jde o cynické využití
morálního rámce, ne o orgiastickou ctnost.
Ale třeba exfinition rebellionne just 100 poil ti, kteří blokují
záchranky, lepí se na silnici nebo ničí umělecká díla ve jménu
klimatu zde mechanismus sedí přesně.
Aktivují se archetypální obrazy konce světa.
Lidé, kteří se s těmito archetypy ztotožní propadají
panice a stávají se součástí kolektivní psychózy.
Záchranářský komplex je vždy kompenzací pocitu vlastní
bezmoci snaha zachránit svět slouží především k řešení
vlastní vnitřní prázdnoty. Je tu 3.
Skupina, která se má audi, pojmenovává lidé, kteří
klimatický problém berou vážně a přitom nejsou alarmisté.
Ti jsou samozřejmě marginalizováni oběma stranami
právě proto, že narušují binární logiku, na níž orgiastická
ctnost stojí. Za 3 antivook aktivismus v části
hnutí bojujícího svou k ideologií vidím přesně tentýž
psychologický vzorec na 2 straně.
Každodenní potřeba nepřítele morální jistota vlastní
správnosti neschopnost slyšet. Nuance vok jako dnešní démon je
pro 16 těchto lidí tím, čím byl utlačovatel pro bok aktivistu
nezbytnou podmínkou vlastní identity.
Orgiastická ctnost nepotřebuje konkrétní ideologii.
Potřebuje jen dostatečně silné přesvědčení o vlastní
správnosti. To platí pro každý tábor bez
výjimky. A za 4 politická polarizace.
Žijeme ve stavu hluboké disociace, pomyslná železná
opona běží přímo lidskou psychikou.
Každý politický tábor se identifikuje se svou světlou
osobností a vidí protivníka jako absolutní zlo.
Nepřátelský národ nebo skupina je zbavena každého kousku
slušnosti a naše vlastní chyby se u 2 objevují fantasticky
zvětšené. Projekt se stínů na kolektivní
úrovni sociální sítě jsou pro tento mechanismus ideální.
Infrastrukturou jsou navrženy tak, aby odměňovaly morální
výkřik a trestali nuanci. To není vedlejší produkt, je to
záměr. Krátká reflexe pro vás vezměte
1. Přesvědčení o dobru, které si
nesete jako svoji jistotu věc, o které nepochybujete.
Na položte si 3 otázky, 1 podruhé.
Odkud toto přesvědčení přišlo? Ne proč je správné, ale kde a
kdy jste ho přijali za vlastní? Co by se stalo s vaším obrazem,
kdyby se ukázalo, že je mylné nebo neúplné?
Všimněte si, co se stane ve vašem těle, když si připustíte
tuto možnost. Komu ve vašem okolí?
Toto přesvědčení způsobuje nevýhody nebo omezení.
A jak reagujete na to, když vám to někdo řekne?
A 3 otázka je rozhodující. Pokud námitka 2 automaticky
posiluje vaše přesvědčení o vlastní správnosti, pokud
opozice slouží jako důkaz, že jste na správné straně, jste na
území orgiastické ctnostnosti. Nová etika nestojí na zániku
morálky. Jde o její prohloubení přijmout
vlastní kapacitu ke zlu stáhnout projekt se zpět k sobě snést
napětí vlastní nedokonalosti bez přenosu ven.
Teprve z tohoto vědomí jde jednat navenek vědomý člověk
neléčí světím, že na něj ukazuje, ale léčí ho tím, že
přestane být jeho nevědomým kanálem.
Kdo ví, co v sobě nosí, jedná jinak tiše bez potřeby uznání,
bez potřeby nepřítele. A právě proto je jeho jednání
účinnější. Nejnebezpečnější lidé nejsou ti,
kteří páchají zlo vědomě. Jsou to ti, kteří jsou absolutně
přesvědčení o vlastní správnosti.
Rozlišit vědomou etiku od morální posedlosti, která
svjistí nevidí. To je výzva, která platí pro
každý tábor bez výjimky. Pokud vás to téma zajímá a
chcete nalézt svůj vlastní stín, porozumět mu a nejednat s
nějakých přesvědčení a naučených vzorců.
Podívejte se na kurz práce se stínem.
Najdete ho v odkazu pod tímto článkem.