Ahoj, já vás vítám u další epizody podcastu onest a po
delší době se vracím tady ke konci roku SS epizodou, kterou
chci věnovat takové retrospektivě ohlédnutí za
tímhlenctím rokem, který byl opravdu nekonvenční a bych
řekla, že ve všech směrech rok 20, 25 byl opravdu rokem hada a
dostál. Tady tomu on ještě jako bude
trošku pokračovat v lednu. Nicméně ta velká část je už
víceméně za námi. A já bych chtěla dneska, teda se
tak projít vjemy a ohlédnout se zpátky na skrz reflexe, protože
s kým jsem se bavila. Tak vlastně ten rok byl velice
náročný, extrémně psychicky. Ty lidi ždímal některé víc i
emocionálně, některé jako dalších ohledech, finančně,
materiálně, ale každopádně to byl rok, jak by se porovnalo
symbolicky s hadem vlastně sundávání staré kůže.
Opravdu staré věci odcházely nemilosrdně a já bych dokonce
jako to přirovnala tady k tomu, že.
To nás jako trhal tu kůži, že to nebylo úplně libové a bylo to
ještě horší. Pokud někdo měl vyloženě ty nohy
zaryté v zemi a jako mermovostně se nechtěl změnit, nechtěl
pustit, nechtěl povolit, tak ten rok jako přidal ještě víc,
protože popravdě, pro mě to byl rok jako extrémně nekonvenční ve
smyslu, kdy všechny plány vlastně vždycky šly do koše,
nikde nic nevyšlo. Cokoliv nejmenšího od návštěvy
známých rodičů po větší plány vlastně vždycky to dopadlo na
poslední chvíli opačně a tak to vedlo jako k hodně.
Když se ty věci jako nedaří a když jste dlouhou dobu zvyklý na
to, že většina z nich i ty banality vlastně se poskládají a
jdou celkem jako. Jednoduše.
Jednoduše, jako se dějou, nejsou tam ty problémy.
Nejsou tam nějak jako úplně divné zápletky, které peripetie,
tak? Najednou se v šoku že jo
samozřejmě a já si myslím, že ten rok byl jako ve všech
směrech. Tady v tomhlenctom, jak v malých
věcech, tak ve velkých prostě účel 1 lekci za 2 a sekal to
tam. Stavěl nás do do situací, kde
vlastně sme byli. Nebyli jsme úplně v komfortní
zóně. Nebylo to něco, co by sme
vítali, ale co nám jako extrémně dalo?
Prospívalo, pokud sme tomu byli otevření.
Jo, já jsem zažila si věci typu pro někoho jako banality jo, ale
vyloženě, když žijete s někým jako 10 let a najednou jste 6
týdnů bez sebe, protože ten člověk byl pracovně v Americe a
máte si zase navyknout na nějaké ty jako.
Zabavit se sama, a hlavně my ženy to jak máme trošku jinak,
že chlapi jsou většinou takový jako jo kámoši pojďme ale jako
ženy. Nebyla bych ten typ, co žije
úplně celkově pro ten vztah, ale je to velkou součástí mého
života a najednou jako čistý dnů je 6 týdnů, což je docela dlouhá
doba. A ale děkuju, pán bohu za to
popravdě a myslím si, že by každý vztah třeba toto bylo
takové zjištění by měl. Mít nějakou, když se hlavně
delší dobu spolu nějaký čas od sebe, protože si narovnáte.
Hodně myšlenky zjistíte věci, které jako vy děláte blbě třeba
jo vy vy v rámci toho. Vztahu vůči tomu partnerovi,
nebo i vůči sobě vlastně začnou se skládat věci, a to bylo hned
na začátku roku. Takže já jsem se smála, že já už
v březnu mám. Vlastně mám pocit, jako bych
prožila celý rok, protože opravdu to jako sekalo 1 lekci
za 2 hodně to nutilo mě sedět se svými myšlenkami a jít do té
retrospektivy introspektivy taky introspekce, teda že jako, co
dělám, jak já se chovám a. A děkuju pán bohu za to.
Protože kdybych neměla tu příležitost být sama a řešit
určité věci sama a prostě jenom tak trávíte většinu večerů sami
se sebou. A tak přemýšlíte a některé
situace se vám vrací a úhly. Pohledu se najednou mění, takže
toto bylo, jako to bylo za mě jako obrovský dar.
Přesto všechno, že to nebylo příjemné a mám pocit, nebo vím,
jak se tak jako bavím s kamarádkami a známými, že
vlastně hodně lidí dostalo psychicky na frak, protože právě
letošek, jak už jsem říkala tisíckrát, se v tomhletom jako s
námi nemazlil, že jsme se museli postavit.
Strachům situacím a. Vlastně i vlastnímu.
Strachu o který dlouho ignorujeme a věci, které
odkládáme najednou jako užije nebo odkládat a museli jsme
čelit i věci, které mám pocit, že tady hodně byly z toho, co mi
lidi říkali, co jsem sama zažila takové ty, že chceme akci, ale
vlastně 0 akce nebyla, že jsme chtěli posouvat plány, projekty,
ale vlastně to vůbec nešlo. Byli jsme začarovaných kruzích a
čím víc jsme se chtěli dostat ven.
Třeba pracovně ve vztahu. Nějaké jiné, jako problematice
problému. Co máme tak vlastně to vůbec
nechtělo povolit a já jsem nad tím jako přemýšlela, že vlastně
co mi to ukazovalo, je to, že jsem nepochopila plně tu situaci
a chtěla jsem z ní odejít. Já jsem si neodnesla ty všechny
lekce a to pochopení vědění, které mi bude extrémně.
Pomáhat v budoucnosti. A vlastně potřebuji to dořešit.
Potřebuji, aby mi to udělal to aha potom teprve se můžu jako
posunout. Jo, většina těch věcí jako ještě
není posunutých. Pojďme si říct na rovinu
nicméně. Pro mě.
Já jsem si díky tomu, že ty věci nefungovaly a stále tak jsem si
uvědomila, co chci hodně lidí, je ukázalo svoji náturu, nebo
bych řekla, že tenhle rok nás donutil sundat klapky a vidět
věci a lidi takové jací jsou? A co dělaj a spojit si věci,
které tady byly celou dobu ale najednou je vidíte vedle sebe a
vy si řeknete, aha, no ty vole jako vlastně tohle bylo celou
dobu přede mnou tyhlety 2 věci společně vytvořily úplně jiný
obraz a vy si řeknete, proč jsem to nevěděla celou dobu, a proto
jsme měli. Já si myslím tady tenhle ten
rok. My jsme opravdu my procházíme
sece stále, protože on tady ještě je.
Procházíme tou transformací toho, kdy.
Vidíme to, co jsme neviděli. Jo vidíme na lidech.
To, co jsme na nich neviděly. Situace třeba i to, jak my jsme
si nalhávaly věci, jo, že tady prostě si myslíte, že se to
nějak že to vydržíte. Ještě jo, že zatnete zuby nehty
a ono to jako nějak projdeme. Tu přežijeme, projdeme tou
situací a můžeme fungovat dál. Ono to vlastně už nejde.
Protože. Tohlecto roky je o tom, že už
přestáváme tahat mrtvou kočku za ocas a jdeme dál.
Taky bych to nazvala, protože. Na jako vlastně to chce, pokud
chceme mít lepší život, tak prostě musíme nebo lepší.
Pokud se chceme posunout někam. Kam my vnitřně cítíme, že chceme
a potřebujeme a chceme třeba mít ano lepší vztahy, lepší zdraví,
lepší pracovní podmínky, lepší bydlení, lepší finanční situaci.
Tak to nemůžeme dělat s tím stejným nastaveními mindsetem,
jak se to říká, že vlastně potřebujete tu obrodu,
potřebujeme tam mě změnit ty věci a taky.
Vidět věci, které nás vedly k těm chybám a pokud je vidíme,
tak už ty chyby dělat nebudeme mě to strašně dalo.
V rámci mezilidských vztahů. Třeba jo, že?
Opravdu já jsem si myslela, že někdo.
Neměl třeba dost zkušeností, nebo.
Byl moc zaneprázdněný, tak to nedělá ty věci a dělat právě
tyhle ty komplikované situace vytvářel.
Je tak tady jsem si uvědomila, že to byla čistě volba toho
člověka a nedostatek sebereflexe.
A najednou mi došlo jo to není o tom.
Že ten člověk prostě neví, jako že nějak jako.
Vyloženě err. Potřebuje se to jenom naučit,
ale on jako nechce. On si myslí, že to umí a je to
volba a došlo mi, že se tam nic nezmění.
Jo, že tyhle ty. Jestli znáte pravidlo, já to
řeknu angličtině hajdi ANE thing you ever thank v podstatě, jak
děláme cokoliv jakoukoliv věc, tak děláme všechno a to je to
můžu říct 1 z nejlepších takových lup tipů na to, jak se
dívat na ledě a pochopit jejich chování teďka a jak se budou
chovat třeba v jiných věcech, protože to bude velice.
Velice podobné. A najednou mi to udělal, jako mi
to právě udělalo. V téhle těch hice jako strašný
cvak víš? Já jsem to celou dobu věděla,
tady toto. Já jsem to prostě četla. 2. 17 v
knížce. Od tima.
A najednou je rok 20 25 a tenhleten princip jsem si
spojila prostě v 1 z nejdůležitějších věcí v mém
životě a jsem si říkala, aha, já jsem jako vyloženě byla slepá
celou dobu, protože jsem to nechtěla vidět, protože já jsem
věřila tomu té mé nějaké iluze té optice, co jsem si nastavila,
že to přece nemůže tak být a zdůvodňovala jsem si to a
nalhávala si to. A přesně ten rok 20, 25 jako
absolutně hodil stopku nám všem v nějakém tom jako nelhávání a
teďka, jako jdeme tvrdě čelit té realitě.
I když to bolí, ale je to vlastně to nejlepší, co se nám
mohlo stát, i když jsme si tu držku jako rozbili.
Když to řeknu takhle trošku drsně, tak vlastně nás to
připraví na ty další. Pokud někdo opravdu chce, někdo
samozřejmě může pokračovat v tom rozbíjení si držky.
Dokolečka, jo, to je prostě o nějakém nějaké úrovni vědomí a
uvědomování si těch věcí. Nicméně lidi, co jsou aspoň
trošičku probuzení na té úrovni jako vnímání sebe AA svých
vztahů a své. Jak se?
Jak to celé jako vzniká kolem nich?
A proč tu vzniká a ptají se? Co tímto myslím jako život a
situace a problémy. Tak.
V podstatě se tomu můžeme do nějakého stupně vyvarovat,
protože už jsme, přestali si třeba nalhávat ty věci a bereme
ty lidi, jací jsou už o nich nic nečekáme.
Jo, já jsem čekala, očekávala, doufala a vlastně nic
nepřicházelo. On AI si lidi jako vybarvili pod
tlakem. To byla další věc, která
vznikala souběžně tenhle ten rok, že na 1 stranu my jako
přicházím o ty klapky a jsou tady ty tlaky na lidi a oni
ukazujou. Protože pod tlakem hodně uvidíte
charakter jo a. Třeba u lidí.
Co si myslíte, že nemají zkraty, nebo by se v životě takhle
zachovali tak najednou? Troška tlaku špat nějaký perm ne
pernamentní, ale docela dlouhou dobu kontinuální stres.
Tak se nestačíte divit co z nich vyleze a já tady toto neberu na
lehkou váhu. Když mi někdo ukáže barvy jako
tímto způsobem, protože ano, byl tady stres na vyspání 1000
dalších věcí, ale jako to je život a tyhlety krize v
uvozovkách přinášejí náhled do osobnosti a já potom jako třeba
měním přístup k těm lidem, protože vím.
Tyhle ty situace se někdy zase objeví a můžu očekávat takové
chování opět a zas. S velkou pravděpodobností jako
ano. A třeba se to týká peněz, jo,
když se bavíte s někým o penězích, rozdělování peněz a
tak dále, tak to je jako 1. Přesně takové to jako horké
téma, které vybarví lidi, protože.
Když přijde nakrájení chleba, tak to potom ty barvy jako skáče
zleva doprava. Nicméně dost tady tady 12 minut
povídám o tom, jak jako ten rok vlastně.
Velkou výzvou. Já jsem v podstatě to přirovnala
k posledním pětiminutám pracího režimu.
Když ta pračka jako ždímá těch jako tak ty, to tam vyloženě a
těch, kolik to je? 1600 myslím maximum otáček to
jede a fakt to ty hadry jako ždímá z té vody, tak prostě tady
toto byl pro mě. To je symbol roku 20, 25 pro mě.
Děkuju za něj, protože priorita číslo 1 zdraví, všichni kolem mě
naštěstí byli zdraví, děkuju pánu bohu za to, protože jsme si
taky prošli hezkým koncem loňskýho roku.
Drsnou zkušeností štěstním zdravotním systémem.
Je mi posílám energii soucit všem rodinám, kteří musí řešit
starší členy v rámci nějakého zdraví.
V nemocnici a narážejí na arogantní no arogantní by bylo
dobré. To ještě prostě absolutně
nekompetententní šílené přístupy, takže to je tady toto,
takže já díky tady tomu ty zkušenosti z loňského roku
děkuji, pane bohu, za to, že jsme všichni zdraví.
To je opravdu jako to nejdůležitější.
Ten zbytek se prostě vyřeší a tady to, že ten rok byl opravdu
drsný v tom, že jsme už nemohli utíkat, že jsme byli postaveni k
té zdi. Věřím v to, že se když se na to
budeme dívat jako naplno na půl plnou sklenici, to znamená z
pozitivního hlediska nám to víc dalo.
Ono to sebralo jako všechno, co nepotřebujeme, ať to jsou naše
názory, přesvědčení nějaké, jak jsme vnímali, kteří nám byli po
dlouhou dobu blízcí, ale najednou se ukázala pravá barva.
Tak ví, co v angličtině se říká jako good dredance, takže dobře,
že dobře, že to šlo, je opravdu. Jako dobře, AI, když to bolelo.
To jako bohužel, to je to spektrum těch našich emocí.
Není to lehké pro nikoho. Já se utěšuju tím, že to vždycky
má jako smysl důvod, proč se to děje a že na konci dne to
dopadlo v ten nejlepší prospěch, jaký mohl pro mě, protože jsem
si toho z toho jako chci od. Ne něco co jako v čem se budu
mimrat, v čem se budu plácat a jenom litovat, že to za mě udělá
jenom větší oběť? Ale ne, je to tady škola života
a já to beru prostě tak, jak mi to ten život servíruje.
Takže co dál v podstatě? Já věřím a doufám, že každý z
nás ten rok hadá. Vzal si z něj to všechno
nejlepší, co mohl, protože tenhle ten rok je opravdu.
Velký učitel velká transformace. Doufám, že každý prošel.
Vyjde tady z toho. V té nejlepší možné formy, jaké
mohl a odnese si dary pro stavění nových věcí nových cest
životních v roce 20. 26. Protože.
Je to chceme se posouvat přece dál, chceme být šťastní, chceme
být spokojení a chceme si vyřešit nějaké ty věci a chceme
na sobě pracovat. Samozřejmě že takže.
Tady toto já vnímám, že ten rok opravdu je o tom, že věci
přijmeme. Buď je přijmeme, buď je změním a
nebo je opustíme, ale už nežijeme nějaké té jako mezi
zastávce možná něco. Jo, že to není úžasně.
Víme, co chceme. Jasně víme, kým jsme aspoň tady
v téhlencté životní fázi. Protože ten život je dlouhý, on
se mění my se, my se měníme s ním, narážíme na další výzvy.
Situace nečekané, překvapivé, ale tady v tomhlenc té chvíli.
Vlastně jsme v pohodě s tím, s kým jsme, jako jsme v pohodě, s
tím, co se nám stalo, děkujeme všem i těm horším aktérům i těm
dobrým aktérům. Většinou ti horší jsou lepší,
protože ti opravdu jako. Ti nás naučí nejvíc.
Jako je to drsné ale. Tak to už jako bývá, že vlastně
ty horší situace z nás nakonec nám dají ty největší dary,
protože není nic zlé, co by na dobré nevyšlo.
A není jako vlastně takový ten princip jen a jang, že vlastně
ve všem zlém je ten zárodek toho dobrého, ale IV tom dobrém je
ten jako malý bodík toho zlého, protože ten ten život je tak
postavený. No.
A všechno je prostě. Víte, víte, co je to vždycky na
nás jo, takže co si vememe? Jak jsme se rozhodli to uzavřít,
co si chceme vzít. A mě to udělalo hodně, co tak
jako co chci, co nechci. A uvědomuju si cestu přede mnou,
ale taky si uvědomuju, že už fakt tu kočku mrtvou nebudu
tahat za ocas, protože to už nejde ty věci.
Už si to nejde nalhávat a holt ten rok takový byl prostě.
Tak přitlačil dal nám na výběr, ale i tak jsme se museli
rozloučit s tím, co nefungovalo a vidím.
Musíme. Museli jsme koukat.
Která tě do očí, že prostě ty věci ti lidi, hlavně jsou jací
jsou. A situace jsou jaké jsou a my
můžeme si vybrat, jestli chceme pokračovat ve starých kolejích a
žít v enormním presu stresu. Vlastně nespokojenosti nebo ne?
Nebo chceme mít, chceme, vyberme si to lepší pro nás jo.
Takže je to byl to rok opravdu transformace rozkladu a
flexibility. Jesení se naučíme tančit s
rytmem sinusoidy 1 tak 2 tak ale většinou plán vůbec slovo plán
nefunguje. Protože.
Takhlenc to mělo být člověk si jako vyzkouší ty věci z jiné
úhlu. Pro mě to byl rok, kdy se
nejméně cestovala, což je absolutně.
Výjimečné pro mě až nebo trošku. Jako člověk byl nervózní z toho,
protože najednou už nemohl, neutíkal od těch věcí, protože
pro mě to cestování najednou, jako je útěk od té reality.
A najednou sedíte doma a musíte si to jako.
Vysedět ty myšlenky a já jsem si řekla, že budu v tomhle dát to
nejlepší. A přestože to bylo těžké a byli
tam k ruché chvíle, tak. Tak si o tom uvědomíte, že ten
život je taky o té 2 stránce a že není, že jako není špatné si
to vyzkoušet jestli 2 stránky a vědět mít jako takovou tu 300
šedesátku to znamená jak i zleva, tak i zprava z každé
strany shora zdola to znám. A vlastně je to v pohodě,
protože máme další roky před sebou.
Jo srovnáte si priority přátelství, rodina, vztahy
zdraví, nejdůležitější je věc je životní spokojenost s tím, kde
jsme sama ame. Zbytek.
To ti jako přijde, nepřijde. Ale beru to, jak to přichází,
protože hlavně chci mít klid v duši AV srdci a nechce žít jako
trápit se úzkostmi, že mělo to tak být a ono to tak ale není a
neumím přímo tu situaci. Takže pro mě jako ten klid klid
v hlavě klid mysli a srdce je stěžejní a.
Je to život prostě myslím, že to učilo hodně přijímat, přijímat,
jací jsme, jaký jací jsou lidi kolem nás a kolem nás AI to, co
se děje, prostě nevyzpytatelnost.
Být tady a teď, protože. Ty věci, pokud třeba hodně, byly
výzvy pro někoho, tak člověk je musí řešit hned na místě, že?
Nemůže nebo jako teoreticky, může to zakopat, jak se mu říká
zahrabat věci, zamést věci pod koberec?
Ale ono to bobnam a pak vám to jako vybuchne do ksichtu a
nestačíte se divit, to bych úplně nedoporučovala.
Tady tuhlenctu techniku, ale budiž každýho každý je strůjcem
svého štěstí a každý si o svém osudu rozhoduje sám.
Nicméně. No je to opravdu zajímavý rok a
víte, co chtěla bych říct asi na závěr, že i takové roky patří
tomu k tomu životu. A nejlepší způsob pro mě i
přistupovat k tomu prostě s vděčností a děkuju, děkuju.
Doufám, že si z toho odnesu maximum, co mu že jo a ale
chtělo by to jako další rok bych si přála.
Už v té nové verzi je vidět, že to záleží jako na mě.
Jo, ale aby mi to trošku ten vesmír šel jako na ruku a nechal
ty plány nepodporoval ty plány spíš jako potkávání dobrých
lidí, správných lidí, správných náhod okolností, odvahy,
energie. Takové průbojnosti jít si zatím
jo. Takže tak doufám, že byste měli
v rámci možností roku hada rok hada, který vám tam toho hodně a
vy to vnímáte a odnášíte si jako z toho roku to nejlepší, co
můžete? Přes to všechno, že chápu, že to
nebylo lehký rok, tak? Tak mi třeba dejte vědět,
protože by mě to zajímalo i příběhy ostatních lidí.
Jak pro ně se letošek vybarvil? Slyšíme se příště, takže krásný
zbytek dne.