No niin tervetuloa tänne neuvottelee kanavalle.
Mulla on vieraana pekka tölli hänen kirjastaan.
Minä näen sinut arvostuksen psykologiaan.
Tervetuloa kiitos, hienoa että äijäkin siis oltiin, se oli mun
alainen tuolla investointi pankissa tuolla pöyryn
capitalissa niin siitä sä oot jättänyt nää hienot tota kovat
ammatit ja päätynyt psykologiksi ja nyt jopa kirjailijaksi että
tota mites tässä nyt jätkälle näin kävi.
Pitkän pohdinnan tulos selvisi sun alaisuudestakin hyvin hyvin
ehdi ehdi nauhoja oli kyllä hyvä kokemus.
Tota pitkään miettinyt mitä haluan tehdä ja ja tota tähän
on. Tähän on päädytty, että ehkä se
se niinku johtoajatus on se, että haluan ennen kaikkea auttaa
ihmisiä voimaan paremmin, suoriutumaan paremmin että se
pitää nyt mistä mä innostun. Ja nyt mennään kaupallisille
tiedosto jonka jälkeen tää alku vedetään uusiksi.
Toi oli niin sanottu äijäläppa aloitus, mutta ei ole ollenkaan
pekan kirjan mukainen. Osaako tohtori tekoäly ennustaa
kuolinsyyn? Tähän pulmaan pureudutaan 10
pulmaa tekoälystä jaksossa 3. Terveysteknologia, joilla
yritetään parantaa diagnosointia ja sairauksista sekä saada
ennakoi vaatii tietoa terveydestä ja piilevistä
sairauksista. Yhteiskunnan pitäisi vain
päättää siitä, miten terveysdataa kerätään ja miten
siinä hyödynnetään tekoälyä. Millaisia eettisiä
mahdollisuuksia terveysdatan käyttöön liittyy.
Niitä jaksossa luotaavat Tampereen yliopiston bioetiikan
tutkija heikki saksen ja helsingin yliopiston
sosiaalietiikan professori jaana hallamaa.
Kuuntele 10 pulmaa tekoälystä spotifystä sarjassa pureudutaan
tekoälyn hyötyihin. Ja keinoihin hillitä siihen
liittyviä riskejä ja nyt takaisin jakson pariin.
Mä oon aina aina niinku pitänyt sua niinku hienona ihmisenä ja
silloin kun sä olit nuori mies tuolla lontoossa niin tota
todella hyvin pohdiskelit aina teet työ sitten tosi hyvin ja se
on uskomatonta. Nytkin sä kerroit sä oot tehnyt
muistiinpanoja siitä miten me ollaan niinku yli vuosikymmenen
tehty ja arvostan siis todella ja sä olit todella hieno se
tilaisuus toi kirja julkkarit satoi ihmistä ja sä kysyit
sieltä kuka tuntee. Kenetkin mistä syystä niin mä mä
siinä twiittasin tän. Eikö kollega ja ystäväni se oli.
Se oli hieno, hieno tilaisuus ja se lämpöä oli ja laskin nyt 17
kertaa taputettiin ihan uskomatonta, kiitos ihan mukava
kun pääsit olemaan siellä mukana meidän meidän ystävyys ja
tuttavuuskantaa jo aika aika kaukaa vuosien takaa joo ja tää
on oikeasti siis jännäkirja ja siis niinku toi oli tämmöinen
vähän niinku kylmä demo tuolla ja mä yleensä niinku.
Miespuolisille tuota. Kavereille sanoa, että siinä on
joku tämmöinen äijä läppä. Eikö tämäkin ole siis niinku
jännä? Jännä niinku käsite, että miksi
me niinku tolleen tavallaan vähän vähentämällä ja niinku
säkin oot vähän vähän niinku muuttunut tuosta tuohon niinku
rempseästi että miksi miksi ei olisi tuollainen lämpimästi
oteta ihmisiä vastaan arvostaa. Juuri näin ja silloin kyllä
löydettävissä moniakin syitä, mutta mun mielestä on hirveän
hienoja konkreettinen esimerkki, että kuinka me lähdetään tietävä
toistamaan jotakin tuttua kaavaa, että OK tälleen me
ollaan totuttu esittäytymään tai puhumaan tai tervehtimään kun me
nähdään toisemme ja ehkä saattaa vaikka pelottaa tai huolestuttaa
tai ainakin oudoksuttaa. Joku erilainen tapa, joka voisi
olla toisaalta ihan hirveän hyväksi meille molemmille.
Niin ja sitten toisaalta sitten ne hirveän vähän oikeasti
arvostetaan ihmisiä mekin niinku arvostan kaikkia teitä
kuulijoita tilaajia tai ja ei ei sitten tule sanottua tai se
tulee sanottu jotenkin vähätellä, että siis tää on
niinku oikeasti siis sydämellinen kirja ja tavallaan
mun mielestä maailman niinku tarvitsee tätä että miettiä,
että miksi me niinku ollaan joko kylmiä tai kommentoida ollenkaan
tai ei nähdä toisia tai sitten niinku ei osata vaan arvostaa
tai ottaa vastaan arvostusta. Juuri näin, että tuntuu että
välillä me kytketään vaikka niinku vilpittömän arvostuksen
myös semmoinen tietty naiivius, että OK, mä en ole uskottava jos
mä sanon toisensa jotain myönteisiä asioita, mutta kun
toisaalta se ei tarkoita sitä, vaan jos tunnustelee niinku mitä
tapahtui itsessä ja mitä ehkä sussa tapahtuu kun sä kerroit
noista yhdistävistä asioista julkkareissa ja myös siitä
meidän yhteisestä polun alusta sieltä vuosien takaa, niin
ainakin itsellä tuli semmoinen tosi niinku lämmin mukava
liikuttunutkin olo. Joo ja pekkahan siis mehiläisen
johtava. Organisaatiopsykologi ja
aikaisemmin oli tota mckinseyn konsultti ja ja tätä
investointipankkiiri, että solidiumin että niinku
jännittävä siis uranvaihto ja tavallaan mäkin oon vaihtanut
uraa. Siis tätä pyöritän, mutta on yhä
se ilkeä investointipankkiiri kun mä sanon että mulla on vaan
tämmöinen podcast elämä että sekin on niinku tosi hienoa että
ihminen pystyy muuttumaan ja se on varmaan ollut hieno.
Hieno matka sulla. On ja sitten tohon heti tartun,
koska mielestä identiteetin monipuolisuus moni särmäys on
kauhean kiehtova, että sulla on toisaalta se niinku no ehkä
tarkoituksella, että tappaakin semmoinen stereotyyppisen kovan
investointipankkiiri. Mutta sitten taas.
Toisaalta tää niinku platform minkä sä oot luonut myös niinku
huikeat ja tavalla aika erilainenkin mikä on mikä on
ollut ehkä se työura tai polku tähän asti niin se kaikki samat
voi sopia niinku yksi persoonaan ja sitten voisin helposti
luetella 5 muuta identiteetin osa aluetta jotka ehkä sieltä
löytyy ja ne kaikki edustaa edustaa sinua että ei ole vaan
niinku yksi semmoista monoliitti että OK minä olen tätä että olen
pelkästään vaikka työrooli tai tai tai joku muu.
Mutta se on niinku jännää, että siis sitä jotenkin ajattelee
että elää niinku yksi roolia ajan tavallaan objektiivisen
universaali kaikkien kanssa, mutta eihän se niin mene.
Että. On tämmöinen niinku äijäläppa
moodi sitten on niinku perheen moodi sitten on niinku vanhempia
ja lasten kanssa eri roolit ja työn roolit.
Ja tavallaan kaikkihan nää että voisi laittaa vaikka tähän niin
videoversion niinku graafin tämmöisten amerikkalaisten tuota
datasta että missä se rooleissa olet yli yli niin kun eliniän
niin sä aloitat lapsena että tietysti perheen kanssa olet
paljon. Tietyssä roolissa jos on niinku
oma arvostuksensa kehä sitten tulee parisuhteet, työelämä ja
sitten mahdollista se jäät niinku loppuelämäsi yksin.
Sitten kun tavallaan kumppani kuolee tai jotain muuta kyllä ja
nää on niinku kaikki vähän niinku eri arvostuksen kehiä ja
aloitetaanko ehkä siitä vaikka työelämästä että sehän on niinku
siis semmoinen että jotenkin meillä ei vaan kuulu tota
kulttuuriin antaa arvostusta tai se on joku tämmöinen
kolmesataakuusikymmentä performance review johon se
sitten niinku ei ei se ole siis arvostamista.
Mun mielestä kuulostaa ne kyllä terminäkin on semmoiselta aika
kylmältä, että nyt tulee arvostusta 3 6 puhumassa review
muodossa. Just näin että meillä on ehkä
totuttuja tapoja konventioita, että millä tavalla mä ehkä
osoitetaan kunnioitusta, kunnioitusta tai arvostusta
työelämässä ja aika usein se liittyy suoritusarviointiin tai
palautteeseen. Palautekin monesti kuullaan
silleen kritiikkiin. OK mitä olen tehnyt väärin,
missä minun olisi syytä syytä korjata, mutta se ikään kuin
aito vilpitön myönteinen palaute vaste ja sen ei ole pakko olla
missään nimessä edes sanallista. Niin se monesti jää ihan tosi
harmillisen vähälle, että onneksi sitä saadaan monesti
kuitenkin suorituksista, mutta sekään ei ei yksinään riitä tää
niinku työelämä ja arvostuksen yksi liittymä kontekstin
mielestä kauhean kiehtova mitä siellä voisi saada aikaan.
Joo, ja siinä on niinku valta mukana, että tietyllä tavalla
siis siinä on joku. Pomo tai tai joku, jolloin valta
sun ylenemiseen tai työpaikan pysymiseen tai muuta että siinä
on tietynlainen niinku pelko pelko ja sitten niinku
arvostuksen niin kun anellut analyysi siinä, mutta sitten ei
välttämättä sitten ihan luontevaa toiseenkaan suuntaan
että että ei. Eikö tässä olisi esimerkki, että
ei ei haluta niinku että ihmiset yleistyy tai muuta tämmöistä
niinku turhaa pelkoa. Se on aika semmoinen tyypillinen
mun mielestä harhaluulo, että jos kehun alaista niin sitten se
yleistyy ja laiskistuu. Nyt se ei enää viitsi tehdä kun
tiedät mä oon niin tosi hyvä että ei mua enää tarvitse
yrittää. Menee päinvastoin, että ihminen
silloin ehkä haluaa antaa parastaan, kun hän kokee, että
olen nähty hyväksytty, arvostettu.
Silloin ehkä parhaimmillaan haluaa tehdä ikään kuin niinku
toisen ihmisen vuoksi hänen puolestaan häntä varten sen
työnsä tosi hyvin verrattuna siihen, että vaan kepillä
vaaditaan tekemään parhaansa, että se se ikään kuin
harhaluulo, että arvostus ylistää niin se pitäisi saada
jotenkin jotenkin ainakin hälvenemään tai tai tai
kitkettyä pois. Joo, ja tästä tulee siis
semmoinen niinku hyvän kehä että tavallaan että jos ihmiset näkee
että tässä on tämmöistä niin kun.
Kunnioittavaa arvostusta niin sitten ne näkee tän työpaikan
kulttuuri ja tekee sitten muuten ja hauska konsepti tää niin kun
puhutaan hyvää selän takana että siis kuinka paljon ihmiset
niinku jauhaa paskaa ja tavallaan niinku jotenkin
ajautuu siihen niinku. Juoruilun puukottelun tavallaan
kehää, joka on niin turhaa. Ja se on jännä, koska se se
tekee myös paitsi sille tota tietenkin juorun kohteelle tekee
huonoa, että hänestä levitetään ikäviä tietoja, mutta oikeastaan
myös niinku sille joka kertoo sen jutun, että siitä on ihan
kiinnostavia tutkimuksia, että se saattaa jossain määrin jopa
vähän niinku tähdätä sen kertojankin mainita, että hän on
ihminen, joka kertoo muista pahaa selän takana, vaikka se
olisi kuinka mehukas juonut. Mutta jos se pystyisi kääntämään
se, että hei mitä hyvää voisi kertoa selän takana, niin se on
se ikään kuin se tunne ilmapiiri muuttuu ihan tosi erilaiseksi.
Sitten tavallaan tommoinen niin kun liiketoimintasuhde niin.
Tässähän menee neuvottelun teoriaa ja tiedoksi kuulijoille
katsojille pekkahan niin kun luki nuorena miehenä mun uusi
neuvotteluvaltakirjeen jäi muuten mieleen se tota ympäröit
semmoisen yksi mietteen menestymme kun saamme mitä
haluamme, mutta onnellisia olemme vasta kun haluamme mitä
saamme, niin ja eihän mieleen tähän päivään, että sä oot
ympäröinyt sen miettiä. Menestys voi olla niinku jotain
suorittamista, mutta sitten tota sitten niinku haluaa haluaa sitä
mitä tekee niin se on hirmu tärkeä.
Sitten vielä seuraava taso voisi olla, että joku arvostaa myös
sitä mitä sitten teet. Kyllä juuri näin, että uskon,
että me ei koskaan voida saada kylliksi jotain semmoista, mitä
me ei tarvita tai mikä ei tee meille hyvää.
Eli jos mä niinku tavoittelen vaikka arvostuksen riittävyyden
kokemusta suorittamalla tosi paljon, niin se ei koskaan tule
niinku paikkaamaan tai täyttämään sitä tarvetta, mikä
mulla on tulla arvostetuksi tai nähdyksi nähdyksi ihmisenä.
Mutta jos mä tykkään ja nautin siitä mitä mä saan tai mitä
mulla mitä mulla on niin se voi tuoda se, että hei että itse
asiassa tähän riittää. Mä en tarvitse mitään mitään,
tota loputtomasti maailma on täynnä hyviä esimerkkejä siitä,
että ihminen on. Onnistunut valtavan hienosti
muiden näkökulmasta, mutta silti kokee tyhjyyttä siitä, että OK.
Että en mä kuitenkaan voi kokea itseni hyväksi, että mikään
mikään ei oikeastaan lopulta riitä.
Niin se mikä siitä puuttui on just se, että mä tulen ihmisenä
nähdyksi semmoisena kun mä oon eli silloin pahimmillaan ihminen
tulee nähdyksi vaan sen niinku asemaansa statuksensa
omaisuutensa menestyksensä kautta ikään kuin siihen
projisoitu se arvostus. Ja kiitos, mutta se ihminen sen
taustalla jää jotenkin niinku vaille huomiota.
Joo ja mennään tuohon koska se psykologien joukossa siis tota.
Mä oon tämmöisen positiivisen psykologian fanin.
En tykkää projisoida mitään lapsuuteen tai löytää sieltä
varjoja, mutta sitten tässä kirjassa on aika paljon sitä
pohdintaa mitä tuhoisaa arvostuksen puute on lapsille,
mutta jatketaan tässä liikekohtaista yhä, eli siellä
oli tämmöinen adam grantin tavallaan teoriasta laajennettu,
että on on minä sinä. Mikä on muuten siis tässä
kirjassakin? Minä sinä yhdistyy ja ja sitten
niiden välillä on tää arvostuksen voima, mutta se ei
ole aina balanssissa. Eikö tää ole yks yks niinku
havainto? Just näin, että se se voi joskus
olla silleen toinen vaikka niinku vaan niinku kaipaa
enemmän arvostusta muilta, mutta ei itse ole ehkä valmis
antamaan, että on liian riippuvainen muiden muiden.
Se on tavallaan niin vaikutus vipu, vastavuoroisuus.
Jotkut ajattelee ihan niinku sillä, että se on semmoinen,
että minä annan sinulle 6 arvostasiyksikköä, jonka sinä
annat takaisin parempana kauppana minulle.
Ja ihan bonus jos vielä kehut minua, että se on niinku aika
tämmöistä niinku välineellistä. Ottelua ja toi toi tietyllä
tavalla tappaa sen arvostuksen niinku aitouden ja vähän
tämmöisen niinku vilpittömän vapauden ja sitten muuttuu.
Siitä tulee niinku transnationaalinen suhde, että
hei että just niinku arvostukset.
Ja heitä vähän arvostus yksikköön ja sinne väreilemään,
jotta se tulee takaisin. Kyllä juuri näin.
Juuri näin joo. Joo toki voisi ajatella, että
niinku feikit antille meikit että jos sä niinku oot ehkä ja
elät vääriä rutiineja niin jopa tämmöinen tietyllä tavalla vähän
oudolta tuntuva keinotekoinen välinen arvostus on jonkinlainen
askel valoa. Kohti kyllä siis toi toi niinku
keinotekoisessa on kauhean kiinnostavaa, koska mä katselin
että siis se mikä ei ole hyväksi on se että jos mä niinku
manipulationisesti arvostan. Mutta eri asia on sitten, että
jos mä teen arvostavia tekoja tai sanoja, jotka on mulle vähän
uusia tai kiusallisia tai outoja, niin mä voin olla samaan
aikaan niissä tosissaan, mutta silti ne voi tuntua vähän niinku
hankalilta, jolloinka mä niinku opettelen, mutta ne tekee mulle
pitkän päälle hyvää mä niinku alkaa harjoitella jotain uutta
taitoa tai jotain liikettä, niin aluksi se tuntuu että miten tää
nyt oikein menee ja sitten se alkaa sujua, mutta se on
kuitenkin alkuvaiheessa tietyllä tavalla ikään kuin totta ja.
Terveellistä ja integroitua osaksi sun persoonallisuutta.
Siis rutiineistaan. Ne muuttuu se niinku konkreettis
käyttäytyminen. Että jostain se pitää niinku
vaan aloittaa että se on niinku vähän veteen piirretty viiva,
että milloin se on mekanismista ja milloin se on tavallaan
niinku osa sun persoonallisuutta.
Juuri näin, että ihminen selittää paljolti omaa
persoonaansa toimintaansa myös että OK koska mä tein tämmöistä
niin olen varmaankin sitten tällainen ihminen, että meidän
on tosi vaikea muuten havainnoida itseään jos me ei.
Jos meillä ei ole mitään toimintaa, että me tarvitaan
jotenkin esimerkkejä. Tää on vaan ihminen joka tykkää
sanoa muista vaikka mukavia asioita kun ne tulee mieleen.
No tää on semmoinen pirjo tämä itse yrittänyt alkaa niinku
toiminnan kautta integroimaan itseni, mutta ei ole mitenkään
semmoinen, että olen aina ajatellut näin.
Ehkä päinvastoin musta tuntuu kauhean niinku ujolta sanoa
mitään kovin myönteistä toisista se on tuon hankalalta
pikkuhiljaa se on alkanut muodostua muodostua tavaksi.
Joo sitten mennään tuohon lapsuuteen, koska siellä oli
aika niinku raastavia havaintoja jotka ehkä sopii tähän aikaan
hyvin että koska nuoret ja lapset niinku vieraantuu ja
sopeutuu ja korona toi yksinäisyyttä ja tavallaan ei
ole aitoja lapsuusessasi syntyneitä ystävyyssuhteita
niinku mun nuoruudessa oli syntyi todella vahvoja.
Niin kun tavallaan. Läsnäolevia ystävyyssuhteita,
jotka nyt on sitten vähän niin kun vetäistyneitä, mutta mutta
niinku tavallaan. Kuinka tuhoisaa?
Se on myös sinne vanhempien käytössä, että tavallaan
arvostus niinku valistetaan esimerkiksi niin kun arvosanojen
pohjalta saatavaksi. Kyllä just näin, että se on
arvostuksen yksi ehdoton lähtökohta, että se on
ehdotonta, että se voi liittyä suorituksiin ja tai tai siihen
voi olla joku arvio jokin komponentti, mutta välttämättä
ei. Tai me ehkä jopa mielellään ei,
että varsinkin jos se arvostus on täysin ehdollista, että
hyväksyn lapsen, anna hänelle huomiota vain silloin kun hän on
kiltti. Tai pärjää koulussa tai onnistuu
jossakin urheilukisoissa, niin sehän ohjaa semmoisen kokemisen
tapaan, että OK, mä olen kelpaava vain jos teen jotain
tiettyjä ehtoja. Sitten sisältyy se, että itse mä
oon niinku itseisarvoisesti en ehkä niin hyvä tai tärkeä, että
mä olen hyvä vain silloin kun mä oon muille hyödyksi tai tai tai
riittävä. Mutta toisaalta sitten tota yksi
macin toimari sanoi klassisesti, että hän hän suosii rikkinäisiä
ihmisiä, koska ne työskentelevät eniten.
Eli eli ehkä mekin ollaan sikareita, vaan koska meillä oli
jonkinlainen tämmöinen tota. Tota.
Lapsuus, jossa jotenkin palkittiin niin sitä
suorituksista, että. Toi on vaikea erottaa.
Siis joo tunnistan kanssa tän tuon stereotypia että että
tietyt tietyt firmat palkkaa näitä ensi carry over generate
jotka niinku hakee sillä suorittamisella sitä
riittävyyden kokemusta, mutta harvoin se on ihan niinku yksi
käsitteenä, että tosi moni tietysti nauttii myös ihan siitä
siitä onnistumisen ja kyvykkyyden ilosta.
Osalla se voi olla, että se on virittänyt enemmän vielä siihen
ikään kuin että pakenee sitä riittämättömyyden kokemusta
suorittamalla. Osalla se voi olla enemmän sitä,
että pyrkii sitä kokemusta kohti, että hei että voin
nauttia siitä omasta potentiaalin hyödyntämisestä.
Mä en tunnistatko sä itsestäni niinku miten blendaautuu
toisiinsa noi 2 niinku driveria. Sieltä ja sitten tavallaan itse
kun mä oon joko narsistinut yli ajan tai sitten vaan oppinut
jotenkin vahvaksi esimerkiksi niin tavallaan mulla se mä en
ole ollenkaan tunnistanut sun kirjasta siis sitä kehun vastaan
ottamisen vaikeutta, että tavallaan, että tietenkin se ei
tunnu saa saa mua yhtään itseäni.
Kiemurtelemaan. Onko se aina?
Ei ole ei ole. Se on niinku iän iän ollut.
Eli kyllä tää niinku on pätenyt muhun teininä.
Mutta siis nyt nyt jotenkin jotenkin mä oon ehkä ehkä nyt
sitten vaan niinku kusi noussut päähän tai jotain, mutta tota se
ei ole. Ei tunnu ollenkaan tota
vaivaannuttavaa tahoa, mutta sulla oli pitkät pätkät siitä
kuinka pitää oppia niin kun ottamaan kehuja vastaan niin se
tuntuu mulle vähän semmoiselta tän niinku vieraalta.
Tätä nyt teiltä tosi moni kamppailee ton kanssa ja sitten
jos mentäisi se 20 vuotta taaksepäin niin varmaan sen
ikäinen sami voisi kokea sen miellyttävyyttä.
Koskettaako kehut sua edelleen vai onko se yhdentekeviä?
Kyllä joo ei ei se en mä silleen niinku totta kai se on niinku
lämmittää ja on on hyvä ja sitten on niinku erilaisia
ympäristöjä, että tässähän on vaan ne raapaisu muutamia että
voitaisiin voitaisiin mennä siis tota ehkä sellaisten se
parisuhde sitten sinne loppuun koska se on se kuningaslaji tai
kuningatar laji ehkä keli, mutta sitten tavallaan niin kun.
Ystävyys, joka nyt stereotyyppisesti on niin, kun
saman sukupuolen välistä ystävyyttä, vaikka vaikka
tietysti tota on on. Laajempaakin niin niin se on.
Jotenkin se ehkä puuttuu nykyään eniten tästä ajasta, että
tavallaan jotenkin tää maailma ei anna niitä arvostavia
ystävyyssuhteita. Kaikki hyppää niinku pahimmilla
tapauksilla katsomaan tiktokkia niinku tota.
Siellä siitä ehkä seuraava askel, että pelataan jotain
robloxia tai muuta kaverin kanssa, mutta tota.
Mutta sitten siis se tavallaan tietyllä tavalla valittava
kaveri ystävyys niin. Te tulee ehkä harrastusten
kautta nykyään, mutta jotenkin siis toi on aika vaarallinen.
Trendi kyllä, että ei opita olemaan niinku läsnä.
Sieltä se niinku tavallaan vanhempien kanssa.
Toki sitä saa, mutta se on sitten erilaista.
Että jokainen meistä tarvitsee varsinkin nuorena niin että
niinku suunnilleen samanikäisiä ihmisiä, kenen kanssa myös olla
silleen kiireettömästi ja voida kokea itsensä hyväksi ja
hyväksytyksi, että ikään kuin vertais tai toverisuosio on
niinku tosi tosi tärkeä. Ja toki sitä jossain määrin
palvelee ihan se, että on vaan niinku fyysisesti samassa
tilassa viettää yksi aikaa. Mutta kyllä se niinku paras on
tietenkin se, että pystyy aidosti kohtaamaan ja tulemaan
nähdyksi ilman että tarvitsee mukautua siihen joukkoon, että
OK mä kelpaan tälle kaverille. Silloin kun mä oon joku tosi
siisti tyyppi tai mulla on oikeat harrastukset.
Niin ja tuossa siis voisi nyt määritellä.
Siis se tavallaan arvostus on niin kun varmaan jonkinlainen
tota. Jana jossa siis tota on on
niinku positiivista arvostusta, mutta voisitko sä niinku ehkä
pohtia teoreettisesti missä on niinku nolla arvostus ja mikä on
niinku negatiivinen arvostus? No siis itse asiassa pyörittelin
tätä kovasti mielessä ja nyt tulee semmoinen epätieteellinen,
mutta mutta voidaan yksi vähän funtsia että mihin tää menee.
Mä niinku kovasti tota funtsin mä ajattelin et voisiko sitä
ajatella itse asiassa 2 akselin kautta että vähän samalla
tavalla kuin tunteita voi laittaa että se on toisaalta
intensiteetti ja toisaalta sitten ikään kuin se.
Onko se myönteinen kielteinen niinku alensi eli se
intensiteetti se toinen ääripää on se että ei mitään kontaktia.
Niin siis ei mitään reaktiota toiseen ja ja se se on vähän
niinku se, nolla absoluuttinen nollapiste -3
kaksisataakolmekymmentäkolme kelviniä jotain niin niin niin
tota että silloin ei tapahdu mitään.
Silloin ei myöskään kysynyt arvostusta ja sitten kun se
alkaa siitä se intensiteetti kasvaa että me ollaan täällä
reagoidaan toisiimme. Sitten tulee enemmän tää niinku
että onko se myönteinen vai kielteinen kuvio on että voi
olla että me ollaan vuorovaikutuksessa vaan me
huomataan toisemme, mutta se onkin kielteistä eli silloin se
on tämmöistä ikään kuin sillä tavalla miinusmerkkistä
arvostusta. Että että tota vaikka niinku
aktiivista halveksuntaa tai vihaa tai sitten se voi muuttua
enemmän niinku myönteiseksi, jolloin se on aitoa myönteistä
arvostusta, niin tuosta saa ehkä mun mielestä niinku mielekkään
tai kiinnostavan tota. Ehkä nelikentän tai sitten
semmoisen niinku suppilon että se lähtee sieltä niinku
nollapisteestä ja se voi lähteä jompaan kumpaan suuntaan.
Se se tota arvostuksen avaruus ikään kuin laajenemaan.
Ja sitä se se joo ja mutta se ei ole sitten niin helppoa, että
tietyllä tavalla kautta historian yhteisön ulkopuolelle
tavallaan. Eikö kommunikoitu ihminen on
niinku isoin rangaistus, joka sitten saattaisi niinku jopa
sitä halveksuntaa arvostaa enemmän kuin siis tätä sitä
täysi ylihintaa. Juuri näin ei mitään, sä et ole
edes edes sen niinku halveksun. Arvoa juuri näin, että se se on
niinku tiettyjen määritelmien mukaan niinku.
Se arvostuksen puutteen absoluuttinen mittari, että OK
mä en herätä mitään reaktiota, mutta sitten taas.
Toisaalta on myös esitetty, että silloin tosiaan kaipaa sitä,
että joku edes vihaisi minua tää halveksii, mutta sitten taas jos
kysytään ihmisiltä jota aidosti vihataan ja halveksitaan.
Joskus näistä taas kaipaa, että voisinpa olla näkymätön että en
kohtaista muiden vihaa. Mutta kyllä varmaan jompikumpi
pitäisi valita, niin ehkä mieluummin kuitenkin se, että
mua vihataan, että mä herätän jonkun reaktion kuin se, että mä
olin täysin. Näkymä joo ja lapsillahan toi on
niinku hirmu julmaa kun tavallaan käytetään molempia ja.
Tavallaan ei vaan opita niitä taitoja.
Tai että siis tämmöinen niin kun emotionaaliset taidot niin että
miten niitä saisi niinku opetettua, ettei ei tavallaan
tule synny ihmishirviö tai jotenkin niin kun itsemurhaa
hakevia tuota pahimmillaan edistyneitä ihmisiä sitten voisi
niinku miettiä tätä introversia. Tavallaan siellä tässä on niinku
jos ymmärsin oikein niinku että itsesi vieläkin niinku vähän
vanhempana miehenä niin yhä introvertiksi mikä niinku
pitäisi muuttua niinku tämmöisen jonkinlaisen teorian mukaan
että. Ihmiset tota niinku elämänkaaren
mukaan niinku menee kohti ekstroversio introversista ja ja
tota jing muuttuu yandex mutta tota.
Onko se toi tavallaan niinku introverttius, siis semmoinen?
Mulla oli omassa kirjassa tämmöinen niinku vitsi että tota
introvertti tota suomalainen katsoo omia kengän kärkiä ja
ekstrovertti suomalainen katsoo niinku ton keskustelukumppanin
näin kengän kärkiä niin onko toi.
Introversio ekstroversio päästään vähän niinku tähän big
five persoonallisuustyyppieihin, niin onko se niinku juttu tässä?
Että niinku onko, voiko joku olla onnellinen arvostuksen
ulkopuolelle? Se nyt on vaan tarpeeksi
introvertti. Mä väitän, että jokainen
tarvitsee jollain tavalla se niinku myönteisen huomatuksi
tulemisen, mutta se tapa voi olla vaihtelee, että jos niinku
ottaa stereotyyppisiä esimerkin, niin ehkä ekstrovertti
keskimäärin nautti siitä enemmän että se marssitetaan jonnekin
tai spottiin lavalle ja kaikkien kehuttavasti ja tapettavaksi.
Ja se tuntuu että vitsi tää on niinku makeata introvertti voisi
kokea sen tosi kiusallisena. Se mieluummin ottaisi vaikka sen
niinku kahdenkeskisen kiitoksen tai tai jonkun niinku muun muun
muun teon vaikka ihan niinku viestin tai tai kirjeen.
Mutta mä väitän että jokainen tarvitsee kyllä niinku sitä
nähdyksi. Hyväksytyksi tulemisen
kokemusta, mutta siinä on hyvä kunnioittaa sitä, että miten
kukin sitä kaipaa. Niin ja sitä kun itse mä nyt
olen päätynyt siihen, että vain tää big five nyt on suunnilleen
edes oikein näissä niinku että nää jengiläiset luokat ja tota
mainos brexit on aika roskaa. Mutta sitten tavallaan just tää
neuroottisuus tuntuisi olevan niinku se tavallaan niinku se
magneetti että tavallaan sä oot neuroottinen luonne niin sitten
on niinku vaan yksinkin. Et voi elää ilman tuota
jonkinlaista hyväksyntää ja sitten jos sulla on matalan
eroottisuus. Niin sitten se tavallaan on
osittain immuuni täällä niin se on se on.
Se on varmasti yksi osa sitä ja ja sitten toki näissä kaikissa
on myös monta. Äläpiirettä että on niinku.
Eri tavalla NS. Neuroottisia ihmisiä, että onko
se enemmän niinku huolestumista taipumusta?
Onko se niinku enemmän enemmän tota niinku taipumusta
pessimismiin vai vai vai tota onko enemmän niinku tämmöistä
niinku negatiivista affektiivisenuutta vai mitä mitä
sieltä löytyy? Mutta että se se voi olla
kytköksissä tähän hyvinkin, mutta ehkä nostaisin myös tän
sovinnollisuus tai agreebles, että missä määrin sitä hakee
että kaipaa sillä tavalla ehkä muiden hyväksyntää.
Joo, ja sitten tavallaan me keskusteltiin tästä tota mä
yritin trollata sua tähän big ei kehikkoon.
Niin tota tavallaan, että jos sä et olekaan niinku sovinnollisuus
vaan sä ole tuota assertiivinen tota sun yli ei kävellä niin
sekin voi olla positiivinen asia.
On on siis sanot, että kaikissa kaikissa persoonallisuuden
piirteissä on hyviä ja huonoja puolia.
Ei ole semmoista piirrettä, joka olisi pelkästään hyvä tai
pelkästään huono. Se on ehkä musta ihan hyvä
nyrkkisääntö, että mikä tahansa piirre äärimmilleen vietynä,
niin siinä on ehkä keskimäärin alkaa olla enemmän ongelmia kuin
kuin kuin hyöty joka tulee. Ehkä siitä vaan, että se
poikkeaa siitä normista niin paljon, että on ehkä vaikeampi
sopeutua siihen. Muiden ihmisten kokemisen tapaa.
Joo jos tää on tämmöinen evoluutiobiologinen niinku
teoria että tämmöinen dark triad eli narsisti sosiopaatti
psykopaattinen tota piirre niinku toimii hyvin pieninä
prosentteina populaatiossa, koska siitä tavallaan kukaan ei
osaa aavistaa sitä ja ja sitten tavallaan sä pystyt sillä
tavallaan täydellä. Pahuudella toimimaan
yhteiskunnassa tehokkaasti ja sitten taas voisi ajatella, että
tämmöinen dark trade on täysin tän konseptin ulkopuolella,
koska se niinku ei. Onko se tämmöinen niinku
ihminen? Onko siellä toivoa tässä
kehityksessä? Mennään vaikealle syville
vesille ja aika lailla oman osaamisalueen ulkopuolelle.
Mutta siis mun mun mun käsitys on on on on tuosta se, että että
hekin kaipaavat arvostusta, mutta voi olla hyvin vaikea
niinku tarjota sitä sillä tavalla, että se kunnolla
sisäistetty tai ikään kuin korjaisi sitä haavaa mitä
persoonallisuudessa mahdollisesti.
On, että ehkä en lähtisi sillä yrittämään, että OK.
Minä arvostan sinut ehjäksi, että siinä voi olla, että kyllä
äkkiä omat näpit vaan palaa ja sitten jos noista se helpoin eli
narsismia on semmoinen vähän muoti muotilla label joka
annetaan kaikille ihmisille jotka ovat eri mieltä sun
kanssa, se pääsee me. Tykätään psykologi
psykososiaaliset kaikkia näitä niinku ajan ajan ilmiöitä aika
voimakkaasti. Joo, mutta sitten mennään tuohon
aikuisikään taas sitten niin tota rupesin sitä miettimään
tota tän jussi halla ahon kanssa niinku ol people niinku juttelin
tuosta tavallaan niin kun. Tästä teoriasta eli tänne
fukuyaman kirjassa muun muassa eli tavallaan tietynlainen,
niinku yhteiskunnan sankari kunnian taso kyllä niin niin mä
heitin sitten hänelle se, että olisiko sitten maahanmuuttajat
vähän niinku tän tyyn ulkopuolella, joka on vähän niin
kun arvostusta eli eli tavallaan se tulee eri.
Koordinaatistossa suomeen eivät puhu ehkä samaa kieltä.
Niin on hirmu vaikea siis tota löytää, että mitkä ne on ne
keinot siihen arvostukseen ja ja kun ei välttämättä edes pääse
niinku työelämään yksi hyvin niin ei voi ehkä sen työpaikan
työyhteisön kautta sitä saada ja sitten ehkä ajautuvat hieman
sitten omille yhteisöihin, jossa sitten on se tuttu koodi josta
sitten saadaan sitä arvostusta ehkä niinku negatiivisella
tavalla jos on jotain karikatyyri vaikka joku joku
tuota. Hyvin patriarkaalinen kulttuuri,
jossa tota vaikka naisten asema ali alistaminen vähän niinku
kuuluu siihen tota arvostukseen. No mutta menee vähän
syrjäpolulle, mutta tää niinku tyhmä konsepti ja tavallaan
tietyllä tavalla että onko joku tämmöinen niinku arvostuksen
pohjavire ja. Onko niinku tämä arvostus aina
niinku kulttuurisidonnaista? Sanoisin että se perustarve on
kaikissa sama, mutta se kulttuuri antaa aika paljon
maustetta siihen, että minkäänlaisia asioita vaikka
arvostetaan. Ehkä valikoiminen pakko sanoa,
että pystyin lukemaan noin prosentin siitä mikä mua on
tyky. Tässä aiheessa kiinnosti ja just
tää niinku kulttuurinen ja yhteisöllinen aspekti
arvostuksessa jäi niinku ihan tosi harmillisen vähälle
huomiolle mulla niin siihen mä haluaisin jatkossa myös
syventyä, mutta tota voisi ehkä hyvinkin ajatella tulleen, että
kun tulee niinku sanoit koordinaatista toiseen vaihtaa
yhteiskuntaa tai kulttuuria. Se voi olla aika hankala myös
sitten löytää, että OK mikä mä täällä voin olla?
Miten mä täällä saan arvostusta, varsinkin jos se on se kokemus.
Olipa se totta tai ei, että mä en ehkä pääse ihan mukaan tähän
uuteen yhteisöön, niin mä en voi ehkä tulla kohdatuksi omana
itsenäni mitä voi vaikeuttaa vaikka se että jos tulee
nähdyksi ehkä ennen kaikkea vaikka maahanmuuttajana tai
ennen kaikkea toisesta kulttuurista tulevana, eikä
välttämättä ikään kuin yksilönä, että se me välillä myös niinku
lokeroidaan toisiamme tosi helposti.
Ja sitten on vaikea myös nähdä sitä ihmistä taustalla, niin se
voi heijastua siihen, että OK, mä haen sitten sen mun
kunniantuntoni. Muualta sieltä mistä se on on on
helpompaa. Ehkä samaa kategoriaa voi mennä
myös se, että ihmiset ehkä hakee sitten joitakin muita yhteisöjä,
jotka ei välttämättä myöskään ole kovin produktioisia että
että että OK mä voin olla tässä mun omassa alakulttuuriissanne
kunnioitettu vaikka se yhteisö olisi muiden silmissä.
Ehkä ei niinkään niinkään ylevä. Heti tulee mieleen tämmöinen
niinku insel tota miesten tota väriä kulttuuri tai sitten
vaikka ihan peliyhtiöt. Mäkin siis aina välillä pelaan
jotain tota monen pelaajan klaanipeliä niin huomaan
siinäkin. On tietysti joku kunnian koodi
ja tavallaan arvostuksen tota asteikot kun pelaat hyvin.
Siinä klaanin eteen, että. Ehdottomasti.
Me halutaan kokea itsemme niinku nähdyksi ja arvostetuksi ja
tuohon liittyy myös ne kyvykkyys lihan joka jamppa ei pärjää
siinä siinä pelissä yksi hyvin että voi laittaa.
Keskimääräiseen vähän niinku finlandiaan tai mihin lie niin
tota jäseneksi, että eikö juuri ihminen homma joo mutta sitten
niin kun tota rupesin miettimään tätä niin kun se fyysinen
arvostaminen on niinku erityisen tärkeää, että kuitenkin
tämmöinen niitä arvostaminen niinku kissa kiitoksilla elää
niinku siitä tavallaan niinku. Etänä vaikka sekin niinku auttaa
että joku miksi se niinku on niin tärkeätä se fyysinen tila
ja silmiintui että. Se tulee aika vahvasti
evoluutiosta, että me ollaan. Me ollaan niinku opittu, että se
on se tapa. Mistä me tiedetään, että toinen
huomaa minut tai olen turvassa. Että ihmislaji on siitä
kiehtova, että me pystytään näkemään aika kaukaakin, että
mihin toinen katsoo, että monella meidän sukulaisilla ei
ole ehkä ihan samaa samaa kykyä. Me ollaan.
Herkistyi myös silleen, että jos me nyt tässä tilanteessa
alkaisin katsoa koko ajan sun ohi ja alkaisi ehkä jossain
vaiheessa, että mitähän tää pekka niinku ajattelee, tokaisee
ihan messissä, että se, että me huomataan, että toinen huomaa
minut on on on tosi tärkeä. Ja toki sitä tukee sitten myös
muu muu kaikki kehonkieli mikä ekontakti vaikeutuu ihan vaan
se, että kun kuvaa pikkuisen lagaa, se on enemmän
kaksiulotteinen, vaikka se näyttäisi vähän
kolmiulotteisesta. Niinku paljon semmoista, mikä
mihin me ei ole. Meidän me ei olla ehkä totuttu
kunnolla, että miten mä luetaan näitä näitä ehkä vähän
muuttuneita signaaleja. Siellä meidän lontoon aikoina.
Mä just niin kun opiskelen tätä vähän niinku oudompaa
psykologiaa. Mulla esimerkiksi tämmöinen NLPN
tota kävi richard bandlerin tota koulutuskurssilla niin siellä
niin muuten opetettiin siis tämmöistä niinku että jos se
tota katsot yläoikealla niin se kognitiivisesti haet jostain
niinku muistoa niinku visuaalisesti ja tavallaan
joskus siis tää katsekontakti katkoo tuon tyyppisissä.
Niin kun syistä, että kyllä sun niinku mutta se kognitiivinen
prosessi voi jotenkin ajaa ajaa ja en tiedä voiko tätä yleistää,
mutta sinne näin siinä väitettiin että tota voitaisiin
niinku tota silmien niin kun katsekontaktin katkeamista myös
päätellä että kelassa jotain muistoa tai tai tota seikka.
Itse asiassa valehteletko siis tää tekoälyhän tuo niinku tähän
mahdollisuudet ja tekoäly pystyy sitten analysoimaan silmiin
liikkeistä. Mulla on esimerkiksi semmoinen
jakso jossa tota. Simuloidaan, kuinka
neuvottelussa tota me vedettiin tota niinku silmän liikkeistä
tota noi tunteet ulos niin täähän on.
Kohta tulee olemaan niinku meidän.
Lähitulevaisuus. Se on aika mielenkiintoista,
mitä sieltä voi saada irti ja alkaa kun sitten myös meidän
tapa reagoida ja meidän kehonkieli myös muuttua jollain
tavalla, kun siihen tulee tätä tulkintaa, että me tullaan ehkä
myös tietoisemmaksi siitä, että OK joo mua tulkitaan tälleen ja
tälleen, että kun nehän ei ole sillä tavalla kova koodattu ja
meidän aivoihin tai käyttäytymiseen, että meidän
täytyy juuri tietyllä tavalla välttämättä toimia, kun me
ajatellaan jotakin. Ja zuckerberghan on tässä
kerännyt muutaman vuoden tän metallien kautta tota silmien
liikkeestä. Hyvää tietoa kun on ollut
miljoonia ihmisiä tota kakkulat päässä.
Minä minä lukien niin tota että siis kyllä tää kohtaa niinku tää
peli pelattu sellainen että ne tunteet sieltä kyllä kaivetaan
ulos ehkä siitä niin tota tykkään tästä kaanin jawski tai
oikeastaanemanin tää on tehty ennen että täytyy varsinkin
kuoleman jälkeen niin tästä systeemi ykkönen systeemi.
Kakkosesta että jotka mun mielestä voi suomentaa tota
intuitio ja pohdinta. Eli siis se intuitio mitä me
tehdään tässä että toisimme katsoa ja niinku tavallaan
reagoidaan toisiimme ja käytämme niinku täyttä tarkkoja kaistaa
toisiimme välillä ja se pohdintaa on se sitten kun mä
rupean miettimään että mistähän mä puhuisin sitten tota
seuraavaksi siellä rupeaa niinku tiedollisesti hakemaan tällä
älyllisellä prosessilla sitä vastausta, niin onko se niinku
miettinyt että olisiko sitten tää ehkä intuitiivinen suora
reaktiivinen kommunikaatio sitten niinku arvostavaempaa vai
voiko sitä niinku vetää tuohon akseliin?
Tosi kiva rax raksuja on ajatukset pyöri kyllä anteeksi
kakkonen kakkonen siellä rouskuttaa mikroskooppisella
nopeudella verrattuna tää systeemi ykköseen tota tää on
hyvä esimerkki kun tulee joku uusi pohdinta johon ei ole
selvää vastausta niin täytyy prosessoida että mistä siinä on
kyse. Mä sanoisin että molemmat on
tärkeitä, siis se intuitiivinen siinä mielessä, että se on ehkä
helpommin aitoa ja totta siinä siitä poistuu ehkä semmoinen
niinku taktinen tai niinku harkintaleiri että OK, nyt minä
mietin miten minun kannattaisi sanoa että asettaa että olisi
mahdollisimman oikein. Mä vaan niinku reagoin ja
silloin se on totta myös niinku arvostuksessa.
Ehkä se kaikkein keskeisin periaate on että se on.
Se on niinku aitoa ja vilpitöntä, että siinä ei
tietysti pyritä johonkin niinku tarkoitushakuiseen, mutta
toisaalta mun mielestä se pohdinta on siinä mielessä
tärkeätä että että tota kun haluaa että kunnolla saa vähän
niinku piirrettyä vaikka toisesta sanalliseen muotokuvan
tai tavoitetta on jotakin, niinku hänen olemuksessaan
olevaan hienoa ja kaunista, jota ei ole ihan helppo vaikka
sanallistaa, niin se vaatii jonkun verran prosessointia.
Sen mä oon huomannut, että jos pitäisi nopeasti sanoa toisesta
jotakin hyviä asioita, niin se voi tulla vain että OK no se on
hyvä tyyppi. No se on aika tämmöinen
geneerinen. Sitten alkaa kohteliaisuus eikä
niinku lämmöllä mietitty oikein niinku kognitiivisen täyden
kapasiteetin kautta. Miksi juuri tuo on pekka anne
loistava kaveri. Juuri näin.
Juuri näin että että että sitten kun se alkaa niinku funtsia ne
alkaa löytyä niinku semmoisia hyviä konkreettisia esimerkkejä
jotka nappaa oikein sitten hei täähän on niinku siinä se hieno
hieno piirre tää puoli, että sitten ikään kuin siitä avautuu
koko sen niinku se ihmisen persoonan monipuolinen kauneus
ehkä muutamankin oikein valitun sanan sanan sanan kautta, vaikka
yksi mikä tulee tuossa jo ennen ennen tätä.
Mietittiinkin, että käsite renessanssi ihminen joka on
mielestä pätee suuhun hirveän hyvin mun mielestä niinku
kauhean iso niinku mitä kaikkea siihen vaikka latautuu, mutta se
ei välttämättä heti tule mieleen niinku sanana jos ei nyt jostain
syystä on hyvin niinku altistunut käyttää sitä
arkipuheessa. Mutta mutta se on vaikka
semmoinen millä sua mun mielestä voi mainiosti kuvata.
Oi ja suakin tästä tulee kyllä ihan hienoa bromancejaksoja,
että kyllä. Joo, mutta se on tavallaan
niinku tää kiehtovaa. Tavallaan me nyt pystytään
sitten ottamaan tämmöinen niinku arvostavalla kulmalla että äijä
mutta jotenkin mut se mun mä niinku tykkään ilkikurinenlla ja
tavallaan vähän niin kun viedä sitä systeemin tota raakuutta
pois sillä että on niinku vähän iloa siinä interaktio ja
osittain se on niinku leikkimielisyyttä ja tavallaan
että se vie sitä ehkä pelkoakin pois että tota että tämmöinen
mutta tämmöinen niinku lämmin harrastus tunnelma se on niin
kuin ei siinä niinku mitään mutta palataan yhä tähän niinku
äijä läppää että miksi, miksi tavallaan.
Siinä on sitten ehkä palataan niinku näihin, että esimerkiksi
uskonnollisen kulttuureissa se sulla oli esimerkkejä siinä,
että tavallaan jumalan viha tulee ylpeälle, että se
poistetaan jollain tämmöisellä vähättelyä.
Tai siis se tarve olla ottamatta.
Sitä arvostusta niin se on kanssa niinku jännä.
Joo joo joo. Ei ylpeä ylpeyden poistaminen.
Sitten joo joo että ikään kuin se ylpeys on ajateltu, se on
melkein pahinta mitä ihmiselle voi tapahtua.
Se yleistyy ja ja OK. Maailmahan on täynnä esimerkkejä
siitä, että ylpeys on totisesti käynyt lankeemuksen edellä, että
niinku ikäroksesta lähtien, niinku kaikkia kaikkia, että
ajatellaan niinku että mitä, miten se johtaa tuhoon mutta.
Mä ajattelin, että kumpikaan ääripää ei ole hyvä että niinku
se että yleistyy, se ei ole missään nimessä hyvä, mutta ei
myöskään se, että jos torjuu kaiken hyvän mitä mitä annetaan,
mä uskon että siinä saattaa olla joku tämmöinen niinku
kulttuurissa ylikorostunut tulkinta siitä, että kehut
tekevät pahaa ja se tulee uskontojen kautta.
Mutta tulee siis tosi monessa kulttuurissa eri tavoilla se
esille että että tota jos vaikka kehu lasta niin se vetää hänen
päälleen pahaan silmään ja lapsi ei voi suojautua siltä, niin
sitten täytyy sitä lasta lasta suojata sitten näiltä kehun
vaaroilta. Niin ja siinä oli.
Oliko se nyt arabikulttuurissa, että tavallaan että.
Sitten kun sä annat sen kunnian allahille niin sitten se onkin
niin kun OK tai myös siitä osa itselleen, koska se tavallaan
iso paha, sillä mä osuus siitä on annettu sille tota
jumalauudelle niin se on OK. Mut niinku jänniä sitten
avattavissa tota ihan kauheeta roskaa.
Muuten se uusi avatar mun mielestä mutta siinä on just tää
tota minä näen sinut niin sehän on niinku olisi kohtelias
tervehdys. Kyllä mun mielestä se on tosi
hieno ja se on niinku aidosti käyty se muutamissa ja
kulttuureissa että tätä tätä niinku käytetäänkin mielestä se
on kauhean kaunis, kaunis lause ja vielä miettiin tota niinku
että kenelle se kunnia annetaan vaikka omasta onnistumisesta
niin jotenkin mä itse olen mieltänyt.
Ja tää ei ole mikään lopullinen ajatus, mutta ehkä niin päin,
että voi samaan aikaan ottaa sen kiitoksella ja ilolla ja ja
terveellä ylpeydellä vastaan, kun muistaa myös, että siinä on
totta kai vähän niinku omaa työtä ja ansiota, mutta kukaan
meistä ei ole niinku vain itsemme tekemä, että me me me ei
olla päätetty, että minkälaiset vanhemmat me saadaan tai
minkälaiset geenit meillä on tai tai tosi monia asioita.
Me ei olla voitu päättää. Me saadaan niinku tietty tietyt
lähtökohdat tiettyjä potentiaalia, jota me eri
tavoilla pyritään hyödyntämään niin koska on on niinku ei ole
mahdollista ottaa sitä kunniaa vain vain itselle.
Mutta sekään ei ole oikeus sen kaiken sisään joillekin muille,
että mä ajattelin, voisiko se olla ehkä niinku molempia, että
kun mä otan sen saamani kiitoksen vastaan, eikö sillä
oikeastaan tee myös kunniaa niille muille jotka on auttanut
mua tai tehnyt sitä niinku mahdolliseksi, että hei, näin on
päässyt. Tapahtumaan joo ja siis jos
palataan siihen tää vastavuoroisuuden niinku
neuvottelu ulottuvuuteen niin tavallaan jos et hyväksy
vastavuoroisuutta niin usein se on vaan niinku.
Yrität estää tässä et halua aloittaa transaktiota toisen
kanssa, koska jos sä hyväksyt jotain, niin sitten tavallaan
koodiin kuuluu, että siinä syntyy sitten vastavuoroisuuden
velvoite tehdä jotain toiselle tämmöinen niinku kummisetä koodi
että tota tein sinut tämän palveluksen tulen jossain
vaiheessa lunastamaan tämän sinulta et vielä tiedä, mutta
silloin ja tota. Ja se onkin kiinnostavaa.
Ehkä tuossa kummin sitä kontekstissa en lähtisi
kokeilemaan mitä tapahtuu kun rikkoo tän koodin, mutta
sanotaan ehkä niinku arkielämästä.
Mitä tapahtuukin, että jos ottaisi lahjan vastaan ja ei.
Enää noudatakaan sitä koodia, että ei ainakaan mitään
vastausta. Ei raivaa sieltä niinku monethan
tekee näin niinku tavallaan että se on sitä narsismia, mutta
sitten tota jaksoa ja oot ehkä pelännyt eli tämä parisuhde että
tota siellä oli semmoinen esa saarinen pipsa pallas vesa
kohtaus ei yksi vaan taisi olla 3 siellä se on kirjan
julkkareissa niin joo tuota puolisollesi niin kun tota
arvostusta siellä yli salin 100 ihmisen kesken.
Kerropas jotain hyvän parisuhteen tuota arvostuksen
käytännöistä armeijassa? En en liene ylin ylin tota osaa
ja tässä teemassa. Pakko kelata se on täällä nojaa
vaikka kirjaan objektiivisesti vieläkään reflektoi.
Omasta elämästä. Jos mietitään niinku yleisöä
tasolla. Joo ei mutta kiitokset.
Kiitokset kotiin edelleen nyt ja nyt ja tulevaisuudessa tota siis
mun mielestä niinku se lähtökohta sille on se, että
niinku pystyy tunnistamaan niinku omat tarpeet ja
ilmaisemaan ne ja samaan niinku auttaa toista tunnistamaan omat
tarpeet ja auttaa häntä ilmaisemaan se jolla siinäkin
vilpit että että mahdollisimman vähän tarvitsee.
Arvailla ja tulkita ja pelätä, että hei että mitähän se ehkä
toivoo, jos mä olisin tälleen? Olisikohan se sitten mielikseni
toinen loukkaantuu kun mä en osannutkaan lukea hänen
ajatuksiaan ja tota jätkää niin myös se ettei pakota toista
täyttämään tarpeitani että että toinen niinku puoliso ei ole
olemassa täyttääkseen mun mun tarpeen tehdäkseni minusta
onnelliset niin voi tapahtua, mutta se ei ole niinku toisen
semmoinen velvollisuus, että se tietyllä tavalla ehkä kun
vapauttaa siitä siitä niinku suorittamisen ja kelpaamisen
pakosta, että mun täytyisi joka päivä miellyttää.
Kumppania niin jotta meillä voisi parisuhde kukoistaa.
Ja ehkä jos tota vielä sitten jatkaa niin niin avoin
keskustelu kaikessa yksinkertaisuudessa ja
vaikeudessa, että hei että. Mitä minä haluan?
Mitä minä toivon ja mikä tässä tuntuu hankalalta ja ja ja myös
sanoa se, että OK no nyt koin itseni vaikka yksinäiseksi tai
pettyneeksi tai tai mun tarpeet. Ei ei ei ei täyty.
Ja vielä ehkä neljäs, neljäs ajatusta tulee tässä kun lähtee
kelata pyörimään niin. Yrittää ennen kaikkea huomata
mitä kaikkea hyvää toisessa on ja hoksata sanoa se, että sekin
on helppo tehdä pinnallisesti. Mutta mutta niinku mun mielestä
on hirveän hyvä. Lähtökohta on se, että niinku
kiinnittää huomiota siihen mikä kaikki on on hyvää ja ja kiittää
12. siitä vilpittömästä yrityksestä, että vaikka
tuntuisi että on 19 huonoa piirrettä ja yksi hyvä niin
yrittäjä kiinnittää huomiota siihen siihen hyvään, koska se
mihin me kiinnitetään huomiota kasvaa.
Ehkä toi sitten tota huomasin, että ehkä päädyit samaan
lopputulokseen kun. Mun kustantajaa kun mä teen
juhana torkin kanssa tän uusi neuvotteluvalta niin mä
kirjoitin pitkät pätkät tuota miesten ja naisten eroista
neuvottelijana. Niin tää on kirjattu kuitenkin
siitä lain melko tavallaan niin kun yleisinhimillistä, mutta
uskallatko sä mennä tohon tavallaan miesten ja naisten
välinen erilainen arvostuksen tuota vastaanottaminen ja
antaminen. Vaatisi kanssa paljon lisää
lisää lukemista ja herkkyyttä ja tarkkuutta.
Ehkä sen verran voi sanoa nojaan.
Tässä taas niinku auktoriteetteihin, että bree
brown on mun mielestä sitä mun mielestä aika hyvin hyvin niinku
pohtinut ja kiteyttänyt ja tääkin on.
Mutta jälleen kerran niinku kaikki sukupuoleen liittyvät
asiat niinku stereotypioita, mutta stereotyyppisesti ehkä
enemmän näin, että että tota miehet kaipaa arvostusta niinku
kyvykkyydestä, pysyvyydestä, suorituskyvystä siitä, että on
niinku voimakkaita ja vahvoja ja se suurin huoli tai pelko tai
häpeän aihe on se, että olen heikko.
En en pysty niinku pärjäämään suojelemaan.
En pysty niinku voittamaan taistelemaan.
Naisilla se ehkä keskimäärin näyttäisi ainakin brownin mukaan
jakautua. Tosi monet mun pitää olla tosi
monena niinku riittävä kaikessa pitää olla samaan aikaan tosi
niinku hehkeä ja säteilevä pitää olla tosi jaksava.
Pitää olla hirveän pätevä kotona pitää menestyä niinku työuralla
pitää lapset kasvattaa hyvin, pitää olla ystävien kanssa ja
kaikkea niinku tosi monta osa aluetta missä missä pärjätä ja
jos yhdessäkin vähän pettää sitten mä niinku riittämätön
siihen ei välttämättä samalla tavalla liity sitä semmoista
huolta siitä että oonko mä riittävän vahva tai voimakas
vaan enemmän se että oonko mä vaan niinku riittämätön.
Kelpaamaton. Mä en näistä kaikissa.
Kahdessakymmenessäneljässä osa alueessa performed täydellisesti
että että mut sitten taas siinä on se on kauhean paljon
nyansseja. Kumpi se todellinen kuva että on
niinku ihmisiä jotka kaipaa kuitenkin ehkä keskittyneet
enemmän tietyistä asioista sitä nähdyksi tulemista.
Riippuuko sitten mistä kaikesta on sitten saanut arvostusta,
mikä on tullut huomatuksi ja mikä ei?
Tunnistatko sä itseäsi jostain noista helpommin?
No joo, ja sitten tavallaan joskus on on sitten tämmöinen
niin kun ihan työn jaollinen vastavuoroisuus.
Mä joskus yritin pohtia tätä niinku metatyön konseptia eli
eli tavallaan nää metatyö on siis sitä parisuhteessa.
Esimerkiksi että, että tavallaan jonkinlainen tota tehtävälista
esimerkiksi nyt vaikka lasten syntymäpäivät tai niiden
vaatteet tai kauppa, jääkaapin täyttäminen ja ja muuta ja ja
sitten tota siinä sitten syntyy niitä tehtäviä, että pitää pitää
tätä ostaa lahjoja tai tai tätä. Paketoida paketteja tai tai tota
mennään ostamaan tätä ruisleipää ja ja sitten tota sitten
pariskunnat sitten tätä metatyötä jakavat siellä ja
vähän hassustijat eivät sitten saa kiitosta sitten siinä ja
tavallaan sitten ei ehkä uskalleta miehet mennä niinku
stereotyyppisten naisten tontille tuota tekemään niitä
itsenäisesti vaan odotetaan ehkä sitä niinku vähän sellaista
käskyä sieltä että kävisitkö hakemaan kurkun ja tota maidon
tässä, mutta se on niinku jännä jännä tavallaan.
Voisiko siihen saada jonkun niinku tota arvostuksen?
Arvostuksen nimenomaan tätä niinku metatyötola niinku
kuittaamisista, että tavallaan molemmat mä jotenkin niinku
tykkään itse ajatella että tota niinku jonkinlainen niin kun.
Että siinä niinku jonkinlaisella dynastialla mennä, että viedään
yksi tätä mennään eteenpäin ja tehdään asioita.
Pärjätään yksi ja ja siellä teet tota ja mä teen tätä ja hienoa
että me pystytään näin viemään tätä niinku synergisesti
eteenpäin, että se on jotenkin kun mä terve ja tapa ajatella
tätä. Ehdottomasti, koska se on mun
mielestä aika aika raskas tapa, että jos toinen niinku vahvasti
niinku dominoi sitä ja toinen enemmän niinku suorittaa sitten
hänen hänen ohjaaminen käskyjä ja mietin että mun mielestä se
tasapaino voi myös vaihdella yli ajan että OK nyt mä otan niinku
enemmän tän roolin, koska elämäntilanne on tämmöinen.
Sitten jatkossa taas toinen enemmän.
Ja sitten ehkä välillä myös vaan niinku kokeilla, että hei
mitähän tapahtuisi, jos mä ottaisin nyt kopin niistä
metsätöistä, että niinku räjähtääkö tää koti ja maailma
ympärillä, että vaikka vaikka ei tehtäisi ihan samalla tavalla
kuin aikaisemmin, koska välillä siinä on myös totuttuja tapoja,
että ei kun tän vaan kuuluu tehdä näin.
Mutta ei ei ei ei välttämättä, mutta se voi molemmilta vaatia
jonkun verran niinku rohkeutta ja ja ja epävarmuuden siihen
etua. Joo mä oon joskus tota yksi
tyttären kohdalla. Esimerkiksi rupesin tota hänen
parhaan kaverinsa isänsä kommunikoimaan vaan niinku ilman
että niinku naiset ovat siinä mukana.
Se oli hauska kokeilu. Jatkuva osittain vieläkin, mutta
tota sitten joskus ehkä ääripäässä tätä kodin
sisustuksessa niin ostin kysymättä lupaatavaroita niin
tota onnistui, mutta tota riskialttiilla vesillä, mutta se
jotain tässä mun mielestä selvästi on niin kun sukupuolien
välillä että että niinku ehkä jatko teesiksi niinku tutkia
siis sitä nimenomaan sitä parisuhteen dynamiikkaa tai
niinku eri sukupuolien välistä kommunikaatiota, mutta siinä on
niinku paljon paljon ehkä olisi tota niinku koukkuja.
On siis tässä on todella paljon mitä voisi olla.
Tosi mielekästä syventää, mutta ehkä mä palaan kuitenkin vielä
siihen, että siinä se omien tarpeiden tunnistaminen siis mun
mielestä jos tää pitäisi tiivistää tää pohdinta niinku
yksi kysymykseen sekä tunnistaa että.
Mikä on semmoinen arvostuksen osoitus?
Mitä me kaikkein eniten kaipaa? Miten mä toivon tulevani
nähdyksi hyväksytyksi kohdelluksi ja.
Mä oon itse miettinyt sitä paljon ja tääkin kysymys on
pöllitty ihan muualta muualta, mutta tota tosi vaikea antaa
mitään kovin lopullista vastausta, mutta se on vaikka
mun mielestä parisuhteessa kauhean keskeinen uudestaan ja
uudestaan jollain tavalla kysyä ja ja ja pohtia, että hei mitä
mä oikeastaan niinku kaipaan, mikä tuntuisi hyvältä, että onko
se se, että mä tulen nähdyksi vaikka just niitten metsätöiden
hoitamisen kautta vai vai enemmänkin niinku vaikka mun
luonteeni kautta vai vai minkä millä tavalla mä toivon tulevani
kohdatuksi. Joo no nyt voisit antaa tota
sitten se kun sulla on konsultti taustaa niin tota antaa muutamia
vinkkejä että miten saadaan se arvostuksen kehä ja niinku
liikkeelle ja mitä kannattaisi niin kun tehdä heti käyttöön.
No se on hyvä täältä pesee siis yksi yksi semmoinen mitä yritän
jatkuvasti noudattaa vaihtelevalla menestyksellä on
se, että aina kun tulee jotakin mukavaa toisesta mieleen, niin
sanoo se sanoo sen niinku heti, että jos on se ihmisen kanssa
samassa tilassa sanoo sen tai jos tulee jostain joka ei ole
paikalla niin laittaa viestin. Ja katsoo mitä tapahtuu
alkuunsa. Voi tuntua tosi kiusalliselta.
Ei vitsi, että en mä nyt kehtaa. Mitenhän sekin ajattelee onko
sen? Onko sillä mitään väliä mitä mä
ajattelen näin poispäin hämmästyttävän ilahduttavia
kohtaamisia tulee myös silloin, kun kyseessä on ihan
tuntemattomat ihmiset, vaikka saa hyvää palvelua kaupassa ja
sano se, että hei että kiitos, olipa tosi ystävällisesti
palveltu niin niin huomaa että miten ihmiset vähän semmoinen
pieni kasvaminen tai yhdistyminen että oho ja samaan
aikaan semmoinen yllätys että OK niinku mutta se tekee tekee
molemmille. Kauhean hyvää.
Se on mun mielestä niinku ensimmäinen mistä lähti ja
toinen toinen tota. On se, että kysyy ja kuuntelee,
kuuntelee aidosti paljon. Voi puhua tietenkin aktiivisesta
kuuntelusta ja muista, mutta lopulta se on mun mielestä
hirveän yksinkertaista, että kysyy mitä toiselle kuuluu ja
Kuuntele niinku se olisi maailman tärkein asia.
Olipa se sisältö mikä tahansa, mutta yrittää niinku keskittyä
siihen, että mitä hän oikeasti ehkä tarkoittaa, mihin se toinen
ehkä pyrkii sillä sanomisillaan. Että.
Tänä aikana, joka kilpailee meidän huomioista tosi paljon,
niin se, että joku aidosti pysähtyy mun äärelle ja on
kiinnostunut mun asioista, niin on melkein ehkä parasta mitä voi
mitä voi saada ja se ei tarvitse edes kestää kauhean pitkään että
noi noi 2 juttua ainakin mun mielestä silleen arvostuksen
osoittamisen näkökulmasta, mutta mun mielestä ehkä vielä
tärkeämpää on se että tää ei ole vaan niinku yksisuuntainen.
Hei miten mä voin osoittaa muille mahdollisimman paljon
arvostusta, koska osa meistä on semmoisia että ne uuvuttaa
itsensä silleen, että miten voisi vielä enemmän palvella
muita ja ja ja näin poispäin. Siinä on hirveän tärkeä myös,
että miten. Myös itse saada semmoista mitä
kaipaa ja se on mun mielestä ehkä vähän vaikeampi.
Niin siinä mä lähtisin siitä, että tunnistaa ne omat
tarpeensa. Mitä tässä on.
Tässä on tota jonkun verran käyty.
Osalla se tapahtuu paljon helpommin, mutta osa on ehkä
tottunut piilottamaan omat tarpeensa kokenut, että mulla ei
ole lupa, vaikka tarvitaan oikeastaan yhtään mitään, että
mun tarpeet on liiallisia, että jos mä haluan huomiota, niin mä
huomion kipeä. Sehän on ihan niinku sopimatonta
tai tai tai mitä tahansa ne omat tarpeet jotka ei täyty niin
onkaan niin ne on saattanut tottua piilottaa jonnekin
henkiseen kellarikomero ja alkaa tutkia että mitä sieltä mitä
sieltä löytyy. Ja uskaltaa myöntää, että hei ne
on. Niillä on lupa olla olemassa.
Siihen löytyy omasta mielestä ihan hyviä harjoituksia
kirjasta, mutta voin voin niitä myös niinku konkretisoida, mutta
tuossa tommoinen. Keskipitkä vastaus joo että.
Liikkeelle hyvin ja vinkkejä ehkä sitten tota siellä
lontoossa tota joskus sullekin hehkutin sitä steven cowan
kirjaa ja tota siinä oli mun mielestä hieno vinkki siinä
lopussa, että aina kun luet kirjan joka jotenkin tuntuu
hyvältä niin tiivistä se perussanoma ja rupeaa
keskustelemaan ihmisten kanssa niin täähän on niinku yksi tapa
että tota rupeamme kaikki keskustelemaan pekka töllin
arvostuksen kirjasta, koska siinähän luontevasti sitä
saadaan se keskustelu päälle, että täähän voisi olla hyvä
idea. Niinku meidän välillä tai meidän
yhteisössä tai meidän perheessä tai tai meidän ystäväpiirissä.
Eli eli se on mielestä niinku hauska kikka, että tavallaan
asioita jotka haluaa ideoita, jotka haluat leviää maailmassa
niin tota. Kerrot ne niin kun sitä kautta,
että tulipa luettua. Tämmöinen kyllä jos jos ja kun
noin tapahtuu niin se on niinku äärimmäisen ilahduttavaa, koska
mä toivon nimenomaan että tää herättää pohdintoja, mutta ennen
kaikkea yhteistä keskustelua ja sitä myötä toimintaa ja sen
huomaa niin monta kertaa että kun joku asian ottaa huomioon
valokeilaa niin itse asiassa alkaa havaita että hei täähän on
itse asiassa aika tärkeä. Se liittyy tähän ja ja se johtaa
niinku moneen aika yllättävänkin juttuun.
Pakko sanoa vielä siitä kauheasta annoit mulle
omistuskirjoituksella sen kirjan edelleen kunniapaikalla hyllyssä
ja palautus siihen monta monta kertaa ja.
Siitä löytyy monta muutakin. Hyvää hyvää vinkkiä mitkä on
tullut. Käyttöön klassikkokirjoja.
Siinä muuten siis se on ehkä ehkä sen voisi vielä kysyä, että
hänellä oli semmoinen vahva näkemys, joka on muuhun niinku
upposi niinku ihan ekan kerran kun mä luin sinne tuntui niinku
lapselliselta, mutta jotenkin mä niinku en pitänyt siitä, mutta
sitten muutama vuosi myöhemmin se tuntuu täysin oikealta.
Ehkä nyt vieläkin tuntuu oikealta eli eli sulla on
tämmöinen niinku persoonallisuus etiikka eli tavallaan tietyllä
tavalla niinku mannerinmien maailma ja tavallaan
suorittamisen kulttuuri ja. Touhuamista, mutta sitten se on
tämmöinen niinku luonne etiikka eli tavallaan niinku jotain mitä
sinä olet aidosti ja niin kun jalosti.
Ja ja sä et niinku voi oikein feikata sitä luonneetikkaa
siellä persoonallisuus ja etikalla ja se kirja oli niinku
ylistys tälle tavallaan niin kun jollekin niin kun antiikin tuota
arvoille ja asioille ja se oli musta niinku jotenkin että
näinhän se on. Se on tosi fundamentaali.
Se on jotain aitoa ja totta mikä meissä on, mitä me ei tarvitse
niinku miettiä tai manipuloida tai kehittää vaan sen että
voidaan antaa sen niinku olla että olla hyvällä tavalla
esille. Niin että olisiko sitten niinku
arvostus tämmöinen niinku luonne luonteen niinku syvä piirre eikä
vaan niin kun semmoinen niinku pinta pintaraapaisu.
Näin mä ajattelen, että se pääsee esille kun me poistetaan
sieltä este, että se se on ikään kuin tieltä vaan tämmöinen
default asetus. Jos me ei kasata siihen esteitä,
teos me pystytään poistamaan ne esteet.
No sitten voisi vielä miettiä. Kun täähän nyt on hienoa ja
aitoa ja niinku oikeastaan podcastin suola että pystyy
vähän niinku siinä flow moodissa tai empaattisesti fyysisessä
läsnäolossa kuitenkin käymään järkevää keskustelua vaan, mutta
täähän maailma vie siihen jotenkin etätiloihin ja kovissa
koronan aikana tai sovittiin vielä enemmän olemaan erillään
niin. Miten arvostusta lähetetään
sitten etänä tai virtuaalimaailmassa tai
sosiaalisessa mediassa? Kyllä se sielläkin pystyy, mutta
se on ainakin erilaista ja siinä on myös erilaisia ongelmia, että
ehkä jos miettii myönteisen kautta, että mikä on
mahdollista, niin pystyy aika helposti laittamaan toiselle
kivoja viestiä tai jakamaan kuvia tai muuta, jotka kuitenkin
herättää sen aidon tunnereaktion vaikka ihan niinku mietityn
viestin kuvan kanssa laittaa, niin se on niinku hyvä tapa
osoittaa arvostusta. Mutta sitten jos miettii vaikka
niinku somea spesifimmin niin niin tota välillä.
Tuntuu, että se arvostus typistyy puhtaaksi metriä 2 että
aletaan laskemaan tykkäyksiä tai reaktioita, mutta ne ei
kuitenkaan edusta sitä samaa. Mikä se olisi niinku
reaalimaailmassa se vaikka hyväksyvä katse tai toisen
halaus tai tai tai tai huomio tai joku muu, mutta se johtaa
koska ne on helposti vertailtavia, koska ne on
kuitenkin määrällisiä muuttujia, niin aletaan laskea jo tuolloin
100 100 tykkäystä. Mulla on vaan 10 tai tuolla on
kymmenentuhatta ja mulla on vaan 1000 aina löytyi se ei ole kuin
jolla on paljon enemmän eli musta tuntuu että se johtaa
paljon helpommin tämmöisiä niinku.
Arvostuksen vääränlaiseen, jopa niinku haitalliseen niinku
mittaamiseen. Menkö kvantitisoidaan asia, joka
ei välttämättä ole kvantitoitavissa.
Joo, ehkä sitten mäkin nyt, vaikka lupaan, että kun laitatte
kommentteja nyt vaikka sinne youtubeen tai spotifyn tai tota
XN tai missä me tätä jään niin mä nyt yritän arvostaa teidän
kommentteja ja vastata niihin että siis tätäkin voisi
ajatella, että tavallaan se. Kuittaaminen vaan siellä
tykkäyksillä ei riitä, vaan se niin kuin tavallaan vaivannäkö
että kirjoittaa myös niin kuin ihan vastineen siihen se on.
Se on jo niin kun next level. On on ja mietin, että mitähän
miltä hän tuntui, sitä mitä tapahtuisi olisi kaikki nää sun
saamat niinku hyvin monet kommentit ja tykkäykset tulisi
niinku reaalimaailmassa, mutta se on niinku vaikea koska niitä
ei samalla tavalla hahmota että sadat tai tuhannet ihmiset
tulee. Mutta jos ne tulisi sun ikkunan
alle sanomaan. Kiitokset tässä aika
mielenkiintoinen mielenkiintoinen kokemus.
Joo ja mä oon itse siis aika aktiivinen tuolla x, ssä niin
tota. Mä yritän siis tota tykätä
kaikista kommenteista, vaikka ne olisi osittain toisiakin.
Ihan vaan niin kun. Kuittaan sen moni hyvin.
Harva tekee siis näin. Se yleensä ihmiset valitsee että
näitä tykkää vaan asioista joista ne on samaa mieltä tai
vastaukset ja se on samaa mieltä.
Ja sitten mä tota jos joku kysyy minulta kysymyksen niin tota mä
yritän niinku vastata siihen jos se on niinku ei ole nyt ole
ilmiselvä trollauskysymys joskus siirtämisellä
trollauskysymyksiin mä otan ne tosissaan ja niinku vastaan
niihin mutta siis tää mun mielestä niinku ehkä sen vuoksi
väittäisin että mulla on aika vähän vihamiehiä somessa.
Juuri näitä se otat vastaan sen niinku reaktion mitä toinen
tarjoaa ilman että sä jätät se niinku huomiotta koska se että
jos jättää huomiotta niin hyvin. Harvoin sammuttaa sitä tunnetta
OK voi olla kommentointi lakkaa mutta se viha jää ja se
kanavoituu ehkä jotain muuta kautta ja se että se ehkä
ikäväkin kommentti tulee huomatuksi, niin voi olla
lopulta paljon paljon parempi. Mutta tota ei niinku toi
kehittyy ja se voi olla tänään somet mitä me nyt käytetään niin
niistä on sitten niin kun toimivammat versiot.
Hieno juttu. Mä ehdottaisin että mentäisiin
tonne sisäpiirin puolelle. Mulla on ollut aivan mahtava
kirja ja kirjailija pekka tölli. Minä näen sinut arvostuksen.
Psykologiaa tammela suosittelen, että tästä kuunnellaan ja
luetaan ja sitten erityisesti käytetään tätä
keskustelunavauksia. Annetaan kohteliaisuuksia
teillekin hienoille kuulijoille ja katsojille.
Rakastan teitä kaikkia ja tuota sitten käytetään tätä pohtimaan,
että pitäisikö tätä arvostusta olla enemmän kaikissa
interaktiivisessa. Kiitoksia, kiitos.
Arvostan samoin ja ehdotan että mennään tuonne sisäpiirin
puolelle ja jutellaanko vaikka toi on musta niinku kiehtova tää
siirtymä ehkä nyt voidaan pintapuolisesti munkin
siirtymään podcast tyypiksi siitä ilkeästä
investointipankkiin pohtia, mutta sullahan tavallaan tästä
investointipankkiiri solidiumin mckinseyn kautta sitten tota
Terveystalo ja mehiläiseen niinku psykologian puolella,
niin siinäpä vasta sankarin matka jutellaanko siitä
jutellaan toki ehkä se sankarieniteetin voi jättää pois
häistä ja siinä. Hyvät hieman ironiaa niin.
Siis tää on tota ja äijä läppää. Kyllä kyllä se lähti taas.
Se on niinku palataan tähän investointiin pankkiirin
kontekstiin, niin se jotenkin aktivoituu joo, mutta nähdään
siellä joo.